Єдиний унікальний номер 242/5300/17
Номер провадження 22-ц/804/972/19
Головуючий у 1-й інстанції Матвєєва Ю.О.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

27 листопада 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (надалі ПАТ «Банк Кредит Дніпро») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в мотивування якого зазначив, що 06.03.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого з усіма правами та обов'язками є АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №060312-UAH від 06.03.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав споживчий кредит в сумі 99000 грн. на придбання нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% річних. ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором, проте відповідач своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав. Станом на 18.10.2017 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка складається з заборгованості: за кредитом - 68356,92 грн. та за відсотками за користування кредитними коштами - 44475,81 грн. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором в розмірі 112832,73 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1692,50 грн.

У запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що кредит був забезпечений іпотекою, однак квартира, що була ним придбана в іпотеку залишилася в м.Донецьку. На теперішній час він є внутрішньо переміщеною особою. Згідно Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» тимчасово переміщені особи звільняються від обов'язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об'єктом іпотеки є майно, розташоване на території, що після укладення договору була тимчасово окупована. Вважає доцільним застосувати аналогію закону, оскільки Донецьк також є окупованою територією.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року у задоволені позовних вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро» відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності про застосування якого в заяві просив відповідач.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не надав оцінку дослідженим доказам у їх сукупності. Підстави для задоволення клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності відсутні, так як строк виконання основного зобов'язання не настав. Сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав сплаті у строк до 05.03.2019 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в якому зазначив, що позивач вважаючи рішення суду незаконним заявив вимоги про погашення заборгованості за платежами строк сплати яких не настав, проте не надав розрахунків заборгованості з урахуванням пропуску позовної давності. Вимога щодо сплати тіла кредиту має бути меншою на 4714,32 грн. Строк позовної давності позивачем частково пропущений за період з 06.06.2014р по 16.11.2014р. Отже загальна сума заборгованості повинна дорівнювати 92185,48грн.(а.с.195).

Представник позивача за довіреністю Пасацька В.В. в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає, обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 06.03.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 060312- UAN, відповідно умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 99 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19 % річних. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит в строк встановлений графіком погашення кредиту, з остаточним погашенням 05.03.2019 року, сплатити нараховані відсотки та комісії за цим договором шляхом внесення готівки в касу, або перерахування банку грошових коштів на позичковий рахунок та рахунки нарахованих відсотків та комісій відповідно до встановлених строків. У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у нього станом на 18 жовтня 2017 року виникла заборгованість на загальну суму 112 832грн. 73 коп. (а.с.5,6). Позивач до суду звернувся із позовом у листопаді 2017 року, а останній платіж по виконанню вказаного договору позивачем здійснено 21 травня 2014 року, після вказаної дати відповідач перестав виконувати умови укладеного договору, користуватися платіжною карткою, не сплачував борг, не вносив періодичних платежів та не отримував нову картку. Тобто звернення до суду відбулося із пропуском трирічного строку позовної давності, який обчислюється з моменту останньої банківської операції до моменту пред'явлення позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Встановивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач вніс 21 травня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 27 листопада 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Проте період на який має розповсюджуватися строк позовної давності судом визначено невірно.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до положень п.9.1 укладеного сторонами договору «цей договір та всі додаткові договори до нього набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до 05 березня 2019 року, включно, а в частині невиконаних зобов'язань позичальника - до повного та належного їх виконання».(а.с.4-6)

З додатку до укладеного договору вбачається, що відповідач повинен був щомісячно погашати кредит до 06 числа кожного місяця дії договору до повного розрахунку, з огляду на вказане позивач пропустив строк звернення до суду з 05.06.2014 року по 26.11.2014 року і саме за цей період суд першої інстанції мав можливість задовольнити клопотання позивача про застосування строку позовної давності.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Оскільки термін дії виконання зобов'язання не сплив, відповідач повинен погасити заборгованість з 27.11.2014 року по 26.11.2017 року по тілу кредиту в сумі 60638,86грн. та по відсоткам в сумі 34572,01грн.( 60638,86грн. х 19% : 360 х 1080 : 100).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3570,41 гривні, сума визначена пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року скасувати, постановити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», , юридична адреса вулиця Мечникова, 3, місто Київ, 01601, заборгованість за кредитом в сумі 60638(шістдесят тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 86 копійок та суму несплачених відсотків за користування кредитом в сумі 34572(тридцять чотири тисячі п'ятсот сімдесят дві)гривні 01 копійку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», , юридична адреса вулиця Мечникова, 3, місто Київ, 01601, судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 3570(три тисячі п'ятсот сімдесят)гривень 41 копійку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко