Справа № 640/5369/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження №640/5369/19 (н/п 2/640/1721/19) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права користування та про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить в порядку усунення перешкоди в користуванні власністю - квартирою, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.1997 р. вона прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1. В даній квартирі, що є власністю позивача, крім неї зареєстрований її син - ОСОБА_2, який ще в 2010 році з квартири виїхав, відносини з позивачем не підтримує, своєї адреси та номеру телефону не повідомляє. Як відомо позивачу, ОСОБА_2 на протязі останніх декількох років проживає в Канаді або США. Бездіяльність відповідача відносно не зняття з реєстраційного обліку суттєво порушує житлові права позивача, як власника квартири, вводить її в додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, перешкоджає оформленню субсидії, а також обмежує особисті немайнові права на недоторканість житла.

Враховуючи вищевикладене, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.03.2019 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

У судове засідання позивач не з'явилась, до канцелярії суду 19.04.2019 р. представник позивача - адвокат Рябовол В.В. подав заяву про проведення судового засідання за відсутності позивача та її представника, позов просив задовольнити (а.с.26).

Відповідач у судове засідання не з'явився, 27.03.2019 р. до суду надійшла заява ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_2, в якій вона зазначила, що відповідач з позовом погоджується, обставини викладені в позовній заяві підтверджує, та повідомила, що ОСОБА_2 не має наміру повертатися в Україну для постійного проживання. Просила судове засідання провести за відсутності відповідача та його представника, позов задовольнити (а.с.20).

Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).

Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підставухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.06.1997 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Біккінеєвою І.А., ОСОБА_1 купила квартиру під АДРЕСА_1 (а.с.6).

У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 (а.с.7).

Той факт, що відповідач не проживає за місцем реєстрації підтверджується складеним 05.03.2019 р. жильцями квартир АДРЕСА_2 актом, де вказано, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2010 році з квартири АДРЕСА_1 виїхав, з тих пір у квартирі не з'являвся, у квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.9).

Крім того, 14.03.2019 р. нотаріусом провінції Британська Колумбія Адель Тагіровою посвідчено довіреність ОСОБА_2, якою останній надав ОСОБА_9 та ОСОБА_1 повноваження на зняття його з реєстрації місця проживання (а.с.21).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-709цс16, викладена в Постанові від 16.11.2016 р., вказує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням того, що представник відповідача визнала позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на ОСОБА_1 сплачений останньою за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 41, 129 Конституції України, ст.. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст..150 ЖК України, ст. 2, 12, 13, 81, 141, 206, 223, 259, 263-265, 272-275, 279 ЦПК України, Законом України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий МВМ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 17.01.2008 р., зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) у здійсненні права власності, шляхом визнання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий МВМ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 17.01.2008 р., зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий МВМ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 17.01.2008 р., зареєстрована за адресою АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Повне судове рішення складено 24.04.2019 р.

Суддя Чередник В.Є.