Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 202/9358/15-ц

провадження № 61-8524св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Григоренка Е. І., Черненкової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 лютого 2014 року він перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та з 26 січня 2015 року обіймає посаду майстра кранового господарства трубопрокатного цеху № 3.

Згідно із наказом директора ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 28 жовтня 2015 року № 1632/к його звільнено з посади майстра кранового господарства трубопрокатного цеху № 3 згідно із пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу без поважної причини.

ОСОБА_1 вважає, що його звільнено з порушенням трудового законодавства України, оскільки він 08 жовтня 2015 року прогул не вчиняв, а був у відпустці, на яку він має право як донор та яку він взяв у той період, коли захворів на спазм м`язів шиї. Про свій стан здоров`я і бажання взяти відпустку як донору він повідомив у телефонному режимі своєму безпосередньому керівнику - помічнику начальника чеху ОСОБА_2 , який не заперечував та погодився оформити відпустку. Однак через деякий час ОСОБА_2 під тиском начальника цеху написав доповідну записку про вчинений позивачем прогул. Крім цього, звільнення позивача відбулося без згоди профспілкового комітету, членом якого він був.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним його звільнення з посади майстра господарства трубопрокатного цеху № 3 ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» з 28 жовтня 2015 року за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, поновити його на посаді та стягнути з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року у складі судді Шклярука Д. С. у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з рахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. На наступний робочий день після дня, коли позивач був відсутній на роботі, відповідач зажадав від нього пояснень щодо причин відсутності на роботі 08 жовтня 2015 року. ОСОБА_1 написав доповідну, у якій зазначив, що він дійсно не вийшов на роботу 08 жовтня 2015 року з причини гострого болю в шиї та у вусі, через що він не міг піднятися з ліжка, щоб звернутися до медичного закладу охорони здоров`я. Проте, позивач не довів належними доказами те, що 08 жовтня 2015 року він був тимчасово непрацездатним, через що не мав об`єктивної можливості з`явитися на роботу. Посилання на те, що 08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 скористався своїми пільгами, передбаченими частиною другою статті 9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», як донор, суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки позивач не надав доказів того, що він повідомляв відповідача про свої наміри щодо використання саме 08 жовтня 2015 року додаткового дня відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку, і узгоджував із роботодавцем це питання. На момент прийняття рішення про звільнення позивача відповідач не був обізнаний про те, що позивач є членом Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - ППО НПГ України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод»), а тому суд визнав такі доводи позивача необґрунтованими. Крім цього, рішення про включення позивача до членів зазначеної профспілки було прийнято 25 жовтня 2015 року, тобто за три дні до звільнення позивача. Рішення ППО НПГ України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд не взяв до уваги, оскільки воно не містить посилань на докази поважності причин відсутності позивача на робочому місці 08 жовтня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра кранового господарства трубопрокатного цеху № 3 ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».

Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь ОСОБА_1 58 336,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 5 230,00 грн допущено до негайного виконання.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до вимог частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З 25 жовтня 2015 року ОСОБА_1 є членом ППО НПГ України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Перед звільненням ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» для відповідного погодження до ППО НРГ ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» не зверталось. На запит суду, профком ППО НПГ України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» 05 травня 2016 року ухвалила рішення, у якому не надала згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Рішення профспілкового органу про ненадання згоди на розірвання трудового договору відповідно до вимог частини сьомої статті 43 КЗпП України є обґрунтованим. Апеляційний суд визнав поважною причину невиходу ОСОБА_1 на роботу 08 жовтня 2015 року у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, про що він усно повідомив керівництво у день невиходу та вказав про це і у своїх письмових поясненнях наступного дня. Крім цього, апеляційний суд врахував, що звільнення з роботи є крайнім заходом впливу роботодавця за порушення працівником трудової дисципліни. Відповідачем не доведено, що наявність будь-яких негативних наслідків невиходу ОСОБА_1 08 жовтня 2015 року на роботу або його відсутність у вказаний день на робочому місці як майстра вплинула на безперебійність роботи кранів його цеху, на виконання плану виробництва чи призвела до шкоди чи збитків. Середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 за два місці роботи перед звільненням склала 35,68 грн, а тому сума середнього заробітку за 1635 робочих годин становить 58 336,80 грн. Крім цього, суд апеляційної інстанції визнав поважними причини пропуску позивачем строку на звернення до суду з цим позовом та поновив його.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що поновлюючи позивачу місячний строк звернення до суду з цим позовом, встановлений статтею 233 КЗпП України, суд не перевірив і не обговорив причини пропуску цього строку та не навів у своєму рішенні мотивів його поновлення. Позивач не надав суду доказів того, що 08 жовтня 2015 року він фактично був тимчасово непрацездатним. Відповідач не надавав свою згоду на використання позивачем 08 жовтня 2015 року як додаткового вихідного дня. Рішення профспілкового комітету не є достатньо аргументованим та не містить правового обґрунтування незаконності звільнення позивача.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У лютому 2017 року до суду касаційної скарги надійшли заперечення на касаційну скаргу, які не підписані ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Індустріального районного суд м. Дніпропетровська.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» є правонаступником ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».

З 06 лютого 2014 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та з 26 січня 2015 року обіймає посаду майстра кранового господарства трубопрокатного цеху № 3.

Згідно із довідкою Комунального закладу «Дніпропетровська обласна станція переливання крові» від 24 грудня 2015 року № 1014 ОСОБА_1 здавав кров на базі цього комунального закладу 01 квітня 2015 року та отримав довідку щодо надання йому як донору пільг серії Д № 184075 .

08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 не вийшов на роботу. 09 жовтня 2015 року на вимогу роботодавця позивач повідомив про те, що він не вийшов на роботу через гострий біль у шиї та вусі.

Згідно із наказом директора ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 28 жовтня 2015 року № 1632/к його звільнено з посади майстра кранового господарства трубопрокатного цеху № 3 згідно із пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу без поважної причини. У цей же день ОСОБА_3 був ознайомлений з наказом, про що поставив свій підпис.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до вимог частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з протоколом засідання профкому Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 25 жовтня 2015 року ОСОБА_1 прийнято у члени вказаної профспілки.

Перед звільненням ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України адміністрація ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» для відповідного погодження не зверталась до профкому ППО НПГ України ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».

Заперечуючи, що при звільненні позивача були порушені вимоги статті 43 КЗпП України, відповідач посилався на лист профспілки трудящих Металургійної і гірничодубовної промисловості України первинної організації профспілки ПАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 20 жовтня 2015 року № 188, з якого вбачається, що ОСОБА_3 не є членом профспілкового комітету ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Разом із цим суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей доказ не є таким, який підтверджує правильність процедури звільнення ОСОБА_1 , оскільки з 25 жовтня 2015 року він є членом іншої профспілки, а саме ППО НПГ України ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», статут якої затверджено Установчою конференцією Незалежної профспілки гірників 19 червня 1991 року та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2003 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року провадження у справі зупинено з метою отримання згоди ППО НПГ України ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на звільнення ОСОБА_1 з посади посаду майстра кранового господарства трубопрокатного цеху № 3 ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».

У травні 2016 року до суду надійшла обґрунтована відмова ППО НПГ України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», до якої додано витяг з протоколу засідання цієї профспілкової організації, проведеного 05 травня 2016 року, на якому було прийнято рішення не давати згоду на притягнення члена профспілки ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення (а. с. 160-161).

Із обґрунтованої відмови ППО НПГ України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 05 травня 2016 року судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатним, що також не заперечувала адміністрація ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Хвороба є поважною причиною відсутності на робочому місці, з урахуванням того, що працівник у телефонному режимі повідомив свого безпосереднього керівника про те, що він буде відсутній, та лише після отримання згоди позивач не вийшов на роботу.

Досліджуючи зазначену вище відмову ППО НПГ України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», апеляційний суд правильно зазначив про те, що письмове обґрунтування відмови профспілкового органу, направлене на запит суду, оформлено як додаток до його рішення, не свідчить про відсутність обґрунтування, оскільки конкретної форми для надання (ненадання) згоди профспілковим органом на розірвання трудового договору законодавцем не встановлено.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, встановивши характер спірних правовідносин та застосувавши норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дійшов правильного висновку про те, що відповідач при звільненні позивача порушив вимоги трудового законодавства України та не отримав попередню згоду профспілкового комітету, членом якого є позивач.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із пунктами 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки; нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із довідкою ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 29 березня 2016 року № 249 у серпні 2015 року ОСОБА_3 відпрацював 160 годин та отримав заробітну плату у розмірі 5 866,68 грн, а за відпрацьовані 176 годин у вересні 2015 року він отримав 6 123,32 грн. Середньочасова заробітна плата складає 35,68 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивача за період з 29 жовтня 2015 року до 22 серпня 2016 року, що становить 1635 робочих годин, у розмірі 58 336,80 грн.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Посилання у касаційній скарзі на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з позовом про поновлення є необґрунтованими, оскільки це питання досліджувалося судом апеляційної інстанції, який визнав причини пропуску позивачем цього строку поважними, а тому відповідно до статті 234 КЗпП України правильно поновив його.

Інші доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, а тому не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В.Черняк