Справа №518/1640/17 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
24 липня 2019 року Ананьївський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді: Желяскова О. О.
за участю секретаря судового засідання - Гула О.Р.
за участю сторін по справі:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позивач зазначає. що відповідно до укладеного договору позики між ним та відповідачем розмір відсотків не встановлено, тому вважає, що їх розмір відповідно до закону встановлюється на рівні облікової ставки НБУ та складає 528822 гривні 82 копійки.
Крім того позивач вказує, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання вважає, що відповідач повинен сплатити йому 3% річних від простроченої суми.
У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні під час розгляду справи доводи, зазначені в позовній заяві, а також позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того заявив, що з урахуванням повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з`явився, причину своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128,130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відмітками про отримання відповідачем судових повісток (а.с.57,76,78,80,91,95).
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідач ОСОБА_2 в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, який відповідав би вимогам ст.178 ЦПК України, будучи повідомленим належним чином про розгляд вказаної цивільної справи та необхідністю подання відзиву, в судове засідання на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Враховуючи згоду позивача щодо вирішення справи у відсутність відповідача і розгляду справи заочно, а також одночасне існування умов передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалою від 24 липня 2019 року вирішив розглянути вказану цивільну справу заочно.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії паспорту позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (а.с.7).
Відповідно до копії паспорту відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Одеса, мешканець АДРЕСА_2 (а.с.8).
Згідно адресної довідки, виданої Ширяївським РС ГУ ДМС України в Одеській області, а також адресної довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19,21).
До позовної заяви позивачем додано розрахунок щодо розміру відсотків за користування коштами, розрахунок 3% річних, розрахунок витрат, пов`язаних зі зверненням до суду з вказаним позовом, в яких зазначені відповідні розміри грошових коштів відповідно до формули проведення розрахунків(а.с.10-12).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.325 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У сенсі даної норми матеріального права при укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. Письмова форма цього договору має відповідати вимогам, передбаченим ст.207 цього Кодексу. Винятком із загального правила, передбаченого пунктами 2,3 статті 208 ЦК України, є те, що в разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків, це можуть бути письмові документи, листи тощо. Розписка є документом, що посвідчує передачу грошей позикодавцем позичальнику.
Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У сенсі положень частини 1 статті 1049 ЦК України, грошові кошти вважаються повернутими позикодавцю з моменту чи зарахування їх на банківський рахунок позикодавця, чи вручення їх готівкою з умовою повернення розписки (для фізичних осіб), чи з моменту зарахування їх на рахунок іншої особи, вказаної позичальником.
Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно з статтею 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року по справі № 686/1527/15-ц, від 27 червня 2018 року по справі № 414/1447/16-ц.
Згідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, як доказ, на підтвердження укладання договору і його умов може бути представлена письмова розписка позичальника або інший документ, що засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вступили між собою у правовідносини, суть яких, згідно ст.1049 ЦК України, полягає в тому, що боржник зобов`язаний повернути позикодавцеві борг, грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені між ними договором.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 по теперішній час позивачу ОСОБА_1 борг не повернув.
Вищевказаний факт піддержується тим, що борговий документ перебуває у позивача, і так як, відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Таким чином відповідач не надав письмових доказів на підтвердження передачі коштів готівкою, чи перерахування коштів на рахунок, тому вимога позивача щодо стягнення суми боргу за розпискою підлягає задоволенню в повному обсязі. Окрім цього, стягнення суми боргу, відповідно до ст.533 ЦК України, проводиться за курсом НБУ на день постановлення судового рішення.
Також, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Також задоволенню підлягають позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3% річних.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, роз`яснено, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
У частині другій статті 625ЦК України зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Оскільки на день ухвалення рішення боргове зобов`язання не виконане, суд здійснює розрахунок 3% річних з урахуванням частини другої статті 625 ЦК України до дня ухвалення рішення.
Отже 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 922681 гривня 70 копійок, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 10 лютого 2016 року до дня ухвалення судового рішення, 24 липня 2019 року, що становить 1260 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь відсотків за договором позики в розмірі 528822 гривні 22 копійки, яка викладена в прохальній частині позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що вказана вимога не підлягає задоволенню, з тих підстав, що у борговій розписці від 09 лютого 2015 року, написаній відповідачем, умови щодо сплати відсотків за договором позики не вказані, позивачем в судовому засіданні не надано доказів про наявність таких умов та їх узгодження з відповідачем під час написання ним зазначеної розписки або під час перебігу встановленого розпискою строку виконання відповідачем зобов`язання по поверненню боргу.
Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, мешканця АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 16 листопада 2001 року Ширяївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 11 грудня 1996 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , судовий збір в розмірі 8000 гривень 00 копійок, який було внесено ним при подачі позовної заяви, комісію за перерахування судового збору в розмірі 80 гривень 00 копійок, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1800 гривень 00 копійок.
Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 24 липня 2019 року.

Головуючий Суддя: Желясков О.О.

Рішення набуло законної сили «____» _______________ 20___ року.

Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах судової справи №518/1640/17 Ананьївського районного суду Одеської області.