Справа №345/3067/19
Провадження № 2/345/1236/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 24.11.2001 року, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 507. Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Шлюб фактично носить формальний характер. Тому позивач просить шлюб розірвати, залишити сина ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_3 проживати разом із матір`ю.

Відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого позов в частині розірвання шлюбу визнає, так як на даний час не бачить можливості продовжувати з позивачкою шлюбні відносини. Щодо визначення місця проживання дітей, просить врахувати, що дочці ОСОБА_3 вже виповнилося 16 років і вона вправі самостійно визначати місце проживання. Відповідач зазначає, що оскільки позивач не питала його згоди на визначення місця проживання дітей, а тому така вимога в позовній заяві про розірвання шлюбу є передчасною та необґрунтованою жодними доказами і підлягає залишенню без розгляду (а.с. 22-24).

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задоволити.

Відповідач подав заяву, згідно якої позов про розірвання шлюбу визнає в частині, що стосується власне розірвання шлюбу. В частині, що стосується визначення місця проживання дітей, просить позов залишити без розгляду з підстав, наведених у відзиві. Розгляд справи просить провести без його участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що сторони 24.11.2001 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 507, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5).

Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6) та син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім`ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України).

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

За положеннями ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладені обставини, оскільки відповідач заперечує щодо визначення місця проживання дітей із позивачкою, між сторонами фактично існує спір з даного питання, а тому в рамках розгляду справи про розірвання шлюбу вимога позивача про визначення місця проживання дітей підлягає залишенню без розгляду. При цьому позивачу слід роз`яснити її право на звернення до суду з відповідною вимогою про визначення місця проживання дітей, шляхом пред`явлення окремого позову.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно із свідоцтвом про народження, ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6) на даний час досягла чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 24.11.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 507 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « ОСОБА_1 ».

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з відповідною вимогою про визначення місця проживання дітей, шляхом пред`явлення окремого позову

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 01.08.2019 року.

Головуючий