Справа № 202/949/19
Провадження № 2/202/1200/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

02 травня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання - Репіної А.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про розірвання договору та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання договору та стягнення коштів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про розірвання договору та стягнення коштів.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 07 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання у справі на 20.02.2019 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що 10 січня 2019 року між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір споживчого підряду (індивідуальний номер замовлення GD00029) на виготовлення ПВХ конструкцій на суму 20 896,00 грн. 10 січня 2019 року вона уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір споживчого кредиту № 7644 за яким банк повинен був перерахувати на рахунок ФОП ОСОБА_2 суму коштів для оплати товару за договором підряду. В подальшому більш детально ознайомившись з умовами договорів, вона вирішила від них відмовитись, умови договору суперечать її інтересам, оскільки вартість ПВХ конструкцій була завищена, а також передбачалися додаткові витрати на встановлення виробу, вартість яких не обумовлена укладеним договором. 12 січня 2019 року вона звернулася до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із заявою про розірвання договору споживчого підряду та повернути сплачені на рахунок відповідача кошти. Того ж дня, аналогічна заява була направлена відповідачу поштовим зв'язком. 24.01.2019 року позивачкою отримано відповідь ФОП ОСОБА_2, в якій зазначено, що кошти у розмірі 10 000 грн., які були перераховані за договором споживчого кредиту, є завдатком, який не підлягає поверненню у разі розірвання договору, щодо чи вважається договір розірваним чи ні відповідачем не повідомлено. 14.01.2019 року позивачкою було направлено заяву на адресу виробника, який, за інформацією наданою відповідачем, мав виготовити конструкцію ПВХ за замовленням. До тепер відповіді на заяву вона не отримала.

Просить суд,розірвати договір за індивідуальним номером замовлення GD00029 від 10.01.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за договором за індивідуальним номером замовлення GD00029 від 10.01.2019 року у розмірі 9 000 грн.

Позивач у судове засідання не зявилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір споживчого підряду (індивідуальний номер замовлення GD00029) на виготовлення ПВХ конструкцій, за умовами якого ОСОБА_1 доручила, а фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції за ціною виконавця. Сторони визначили вартість договору у розмірі 20 896,00 грн. Завдаток сплачений позивачем за цим договором становив 1 000,00 грн., що підтверджується п. 2.2. договору підряду (індивідуальний номер замовлення GD00029 від 10.01.2019 року) наданого позивачем.

Також, згідно п. 7.6 договору замовник був повідомлений про неможливість розірвання договору згідно доповнення № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172, затвердженого переліку товарів належної якості, які не підлягають обміну та поверненню. В договорі зазначено, що відповідно до зазначеного переліку, скло нарізане чи розкроєне під розмір, вказаний покупцем (замовником), поверненню не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розмір замовника, враховуючи ст. 184 ЦК України, є річчю визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Аналогічні умови договору викладені в додатку № 1 до договору.

Крім того, 10 січня 2019 року ОСОБА_1 оформила договір споживчого кредиту з ПАТ КБ «Приватбанк» за № 7644 на суму 10 000,00 грн., з відсотковою ставкою 2,9% річних, на строк по 10 грудня 2019 року, за яким банк перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 суму коштів для оплати товару за договором підряду (індивідуальний номер замовлення GD00029 від 10.01.2019 року).

12 січня 2019 року позивач звернулась до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із заявою про розірвання договору споживчого підряду та повернути сплачені на рахунок відповідача кошти. Того ж дня, аналогічна заява була направлена відповідачу поштовим зв'язком.

24.01.2019 року позивачкою отримано відповідь ФОП ОСОБА_2, в якій зазначено, що кошти у розмірі 10 000 грн., які були перераховані за договором споживчого кредиту, є завдатком, який не підлягає поверненню у разі розірвання договору. Однак, як вбачається з п. 2.2 договору підряду (індивідуальний номер замовлення GD00029 від 10.01.2019 року) наданого позивачем, завдаток складає 1 000 грн., а не 10 000 грн. Також, у відповіді відповідача зазначено, що після укладення договору виконавцем були проведені роботи по виконанню замовлення, що вимагають витрат, однак, доказів на підтвердження відповідачем надано не було.

14.01.2019 року позивачкою було направлено заяву на адресу виробника, який, за інформацією наданою відповідачем, мав виготовити конструкцію ПВХ за замовленням. До тепер відповіді на заяву вона не отримала.

Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 3 статті 865 ЦК України встановлено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Частина 2 ст. 867 ЦК України передбачає, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Відповідно до 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Отже, нормами матеріального права встановлено право замовника (споживача) відмовитися від договору побутового підряду та право на повернення сплачених коштів.

При цьому, наявність в договорі побутового підряду п. 7.6 умови, за якою позивача повідомлено про неможливість розірвання даного договору, що також передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 172 від 19 березня 1994р., на думку суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання цього договору, що прямо гарантується споживачу спеціальним Законом України «Про захист прав споживачів» та нормами Цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 867 ЦК України умови договору, що позбавляють замовника права відмовитися від договору побутового підряду, є нікчемними.

Постановою Кабінету Міністрів України № 172 від 19 березня 1994р. «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», визначений перелік товарів належної якості згідно з додатком N 3, що не підлягають обміну (поверненню), якщо вони не задовольняють споживачів з будь-яких причин, зокрема, скло, нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником).

Проте, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, що замовлення позивача на виготовлення ПВХ конструкцій прийнято до роботи до його анулювання, тобто до подання 12 січня 2019 року позивачем заяви про розірвання договору, то у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем на той час скло вже було нарізане або розкроєне під розмір, визначений позивачем, а в подальшому сам факт отримання цієї заяви відповідачем - взагалі припинив будь-які зобов'язання по виконанню договору побутового підряду, укладеного з позивачем.

Крім того, як зазначається позивачем та не було спростовано відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, ПВХ конструкції виготовлені та передані позивачу до тепер не були.

Отже, підсумовуючи викладене та враховуючи, що позивач у передбачений законом строк та спосіб повідомила відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду (індивідуальний номер замовлення GD00029) від 10.01.2019 року, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання.

Так, наслідком розірвання договору є стягнення на користь позивача сплаченої нею суми на його виконання в розмірі 9 000,00 грн.

Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 4-5, 10-13, 77-79, 81, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 865, 867 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про розірвання договору та стягнення коштів- задовольнити.

Розірвати договір за індивідуальним номером замовлення GD00029 від 10.01.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (16651, Чернігівська область, Ніжинський район, с. Талалаївка, вул. Петровського, 107, фактична адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, 33, офіс "Вікна", РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) грошові кошти сплачені за договором за індивідуальним номером замовлення GD00029 від 10.01.2019 року у розмірі 9 000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Мачуський