ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5129/19 Справа № 186/1337/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (індексу інфляції та процентів від простроченої суми)

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (індексу інфляції та процентів від простроченої суми), посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, міським судом було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділ державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції виготовив постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 18323027, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу в розмірі 15 375 грн. Згідно довідки державної виконавчої служби міста Першотравенська - кошти в сумі 752,24 гривень були стягнуті у жовтні 2013 року з боржника ОСОБА_2 , перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , повернення боргу, який повинен був повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року. Залишок боргу (прострочена сума) станом на 01 листопада 2013 року становить 7657,63 гривень.У зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10%). В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.1 та п.2 визначено строк, а саме: «Позичальник зобов`язується повернути суму позики в установлений договором строк - до 20 грудня 2007 року». Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, справа №186/754/16-ц, індекс інфляції за: грудень 2007 року - червень 2013 року становить 69.06 (169,06%). 752,24 х 0.6906 = 519,50 грн. 752,24 - частка боргу повернута у жовтні 2013 року; 0.6906 - коефіцієнт індексу інфляції для розрахунку. Відповідно до п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року - «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми». Залишок боргу станом на 01 листопада 2013 року складає 7657,63 гривень - 10% = 765,76 гривень. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить: 519,50 грн. + 765,76 грн. = 1284,26 гривень. Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року - листопад 2013 року) в розмірі 519,50 грн. та десять процентів простроченої суми в розмірі 765,76 грн., а всього 1284,26 грн (а.с.1).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по відсотках від простроченої суми 765 грн. 76 коп. та інфляційне збільшення у сумі 422 грн. 01 коп., а всього 1187 грн.77 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.39-41).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на необґрунтованість рішення суду та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.45).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.75-77).

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.108-111).

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено - 20 грудня 2007 року.

За умовами п.6 вказаного договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов`язався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати - 375 гривень.

Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів.

Станом на 01 листопада 2013 року заборгованість ОСОБА_2 становить 7 657 грн. 63 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 борг за договором позики від 20.10.2007 року у сумі 15 000 грн. та судові витрати, однак наразі вказане рішення не виконане боржником, а тому не припиняє зобов`язальних правовідносин та не звільняє ОСОБА_2 від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання компенсації за ч.2 ст. 625 ЦК України.

Із такими висновками суду погоджується й колегія суддів з огляду на таке.

Так, згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми.

Зокрема судовими рішеннями у справа № 186/162/13, № 186/999/14-ц, № 186/922/14-ц,№ 186/944/15-ц, №186/754/16-ц встановлено, що укладаючи 20 жовтня 2007 року договір позики сторони погодили стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання та встановлений інший розмір процентів, ніж передбачений частиною 2 ст. 625 ЦК України, а саме 10% замість 3%.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України (в редакції 2004 р. ) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної вили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, враховуючи те, що грошові кошти за договором позики від 20 жовтня 2007 року ОСОБА_2 у повному обсязі ОСОБА_1 не повернув, а повертає частинами у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на стягнення інфляції за весь час прострочення та 10 % (які визначені у договорі) від простроченої суми позики в розмірі, зазначеному в оскаржуваному рішенні, розрахунок якої апелянтом не спростовано.

Між тим, посилання апелянта на ст. 61 Конституції України та доводи про те, його вкотре притягнуто до відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки численними судовими рішеннями грошові кошти стягуються за ст. 625 ЦК України за різний період та з врахуванням повернутої частини боргу.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: