Головуючий у І інстанції Орєхов О.І.
Провадження №22-ц/824/4315/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2018 року про відмову у забезпеченні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма«Матюші» до ОСОБА_2, Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_3, ТДВ «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину.

У грудні 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову ТОВ Агрофірма «Матюші» шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,0286 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 1,0286 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до винесення рішення суду по даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки власник спірної земельної ділянки, яка першочергово була передана в оренду ТОВ Агрофірма «Матюші», має намір у найближчий час здійснити поділ таких земельних ділянок, внаслідок якого державна реєстрація земельних ділянок та їх кадастрові номери будуть скасовані, а новим земельним ділянкам, сформованим внаслідок поділу, будуть присвоєні нові кадастрові номери, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2018 року в задоволенні заяви представника ТОВ Агрофірма «Матюші» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ Агрофірма «Матюші» є українською компанією, що займається вирощуванням зернових, бобових культур і насіння олійних культур на власних та орендованих у фізичних та юридичних осіб земельних ділянках.

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,0286 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

14.05.2014 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду позивачу земельну ділянку площею 1,0286 га з кадастровим номером НОМЕР_1. 20.03.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_5 прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 20152282, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші».

Наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_2 повідомлення про розірвання Договору оренди з ним в односторонньому порядку за вх. № б/н від 26.12.2017 року. Повідомлення про розірвання договору було мотивовано тим, що нібито ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2016-2017 роки, що не відповідає дійсності, оскільки позивач всі свої зобов'язання за договором оренди виконував належним чином.

У лютому 2018 року з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про те, що 28.12.2017 року на підставі повідомлення про розірвання державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" ОСОБА_3 прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку з індексним номером 39029222. Крім того, з відомостей Державного реєстру позивачу стало відомо, що 29.12.2017 року ОСОБА_2 уклала з Товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" договір оренди № б/н, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку, а 10.01.2018 року Державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» ОСОБА_4 прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39146764.

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачами існує спір щодо оренди земельної ділянки площею 1,0286 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборону усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії у відношенні земельної ділянки мотивована тим, що під час розгляду справи позивачу ТОВ Агрофірма «Матюші» стало відомо про вчинення дій з боку інших фізичних осіб як власників земельних ділянок та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», спрямованих на здійснення поділу земельної ділянки з метою унеможливлення виконання судового рішення по справі у разі задоволення позовних вимог.

Згідно положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов'язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову за заявою позивача, суддя першої інстанції обґрунтовував свої висновки їх неспівмірністю та відсутністю підстав для їх застосування.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При відмові у вжитті заходів забезпечення позову, суддя обґрунтовано врахував як зміст вимог ТОВ Агрофірма «Матюші», які полягають у визнанні недійсними правочинів та рішень державного реєстратора, так і відсутність доказів про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Також, суд вірно вказав, що позивачем не надано доказів про вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій чи наміри вчинити дії щодо поділу земельних ділянок, а заява позивача ґрунтується на припущеннях та не доводиться об'єктивними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до хибних висновків про недоведеність заявником підстав для вжиття заходів забезпечення позову необґрунтовані. Подаючи заяву, про вжиття заходів забезпечення позову, заявник не надав суду відомостей чи доказів, що відповідач ОСОБА_2 вчинила або має намір вчинити дії щодо поділу спірної земельної ділянки. Встановлено, що на даний час справа розглядається судом із 17 жовтня 2018 року, тобто протягом 6 місяців, і відсутні докази того, що за вказаний період відповідачем було вчинено чи розпочато дії щодо поділу земельної ділянки.

Посилання в обґрунтування доводів на правовідносини між іншими особами, які не є учасниками справи, зокрема ТОВ «Олійникова Слобода» та ПОСП «Сидори», недоречні і не мають правового значення для вирішення цієї скарги.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову з наступних міркувань.

По-перше, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач у вигляді накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії у відношенні цієї ділянки, не є співмірними, бо не пов'язані і не стосуються забезпечення виконання заявлених ним позовних вимог.

Зокрема, у випадку задоволення вимог позивача про визнання недійсними оспорюваних правочинів, таке рішення не підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а отже його виконання не може бути утруднене чи унеможливлене. В тому числі рішення про визнання правочину недійсним не є підставою для внесення державним реєстратором змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Це ж стосується і ефективного захисту прав позивача, які будуть захищені з моменту набрання таким рішенням законної сили.

Щодо вимог позивача про скасування рішень державного реєстратора ОСОБА_3про реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» і реєстрації права оренди на спірну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», то дані вимоги теж не підлягають виконанню з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 вересня 2018 року (п.5.17) у справі № 915/127/18, згідно якого право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб'єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, де суд вказав, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб'єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (п.32).

Вимоги про скасування відповідних записів про проведену державну реєстрацію права оренди за відповідачем ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» для поновлення своїх прав оренди позивачем у справі не заявлені.

По-друге, доводи позивача щодо можливого поділу відповідачем ОСОБА_2 спірної земельної ділянки чи повторного укладення інших договорів або повторного розірвання фактично можуть стосуватися порушення його прав як орендаря цієї ділянки у майбутньому.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою (а згідно ст.ст.395, 396 ЦК України і особа, яка має речові права на чуже майно), може звернутися до суду із вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Отже, якщо позивач, який, як орендар ділянки, має речові права на чуже майно, має достатні підстави передбачати можливість порушення своїх прав іншою особою, то в такому випадку законом визначений чіткий спосіб захисту - це звернення до суду із відповідним позовом про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, а не забезпечення позову з огляду на імовірне порушення прав у майбутньому, яке не пов'язане із позовними вимогами.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: