Справа № 450/2353/18 Провадження № 2/450/348/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

за участі секретаря Лаба С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 554517,17 грн. основного боргу; 13176,43 грн. 3% річних; 67333,55 грн. проценти за користування котами; 6360,00 грн. судового збору та 30000,00 грн. судові витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 15.03.2015 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у борг 21155 доларів США, частину коштів у сумі 15000-2500 дол. США відповідач зобовязувався повернути до 01.05.2015 року. На підтвердження факту отримання позики відповідач у присутності дружини ОСОБА_3 б. Б. написав розписку, якою підтвердив отримання у борг вказаної суми коштів та зобовязувався повернути борг у термін. Не зважаючи на те, що строк договору сплив, під різними приводами відповідач ухиляється від виконання свого обовязку повернути кошти. Позивач неодноразово звертався до відповідача з усними вимогами про повернення боргу, які відповідач проігнорував, вказуючи на відсутність у нього коштів. 21.08.2017 року позивачем направлено відповідачу письмову вимогу про повернення суми позики в розмірі 2155 дол. США у строк до 01.10.2017 року, однак станом на зазначену дату та до моменту звернення до суду з позовом, 26.07.2018 року, відповідач борг не повернув, що змушує позивача звернутися з позовом, який просить суд задоволити.

16.08.2018 року провадження у справі відкрито.

10.09.2018 року закінчено підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

30.11.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечив з підстав у ньому наведених. Зокрема, вказав, що взяв у борг у позивача в сумі 150000,00 грн. та при передачі коштів ніхто присутнім не був, окрім позивача та відповідача. Не повернув борг вчасно через відсутність коштів, оскільки його справи не пішли так, як планував собі відповідач. Частково повертав позивача кошти, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які передавали кошти позичальнику. Позивач в подальшому перерахував позику з привязкою до іноземної валюти та запропонував написати відповідачу розписку щодо повернення 18405 дол. США, а згодом відповідач під тиском позивальника написав розписку про те, що позичив 21555 доларів США. Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що такі випрати позивача нічим не окрім договору, що носить декларативний характер не підтверджена. Просить суд врахувати зазначені обставини при прийнятті рішення судом.

29.12.2018року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що у відзиві відповідач визнає факт отримання ним від позивача грошових коштів, написання ним власноручно розписки від 15.03.2015 року та прострочення виконання ним обовязку з повернення позичених у позивача коштів. Однак надуманими є твердження щодо здійснення позики у національній валюті, що разом з тим спростовується написаною ним власноручно розпискою від 15.03.2015 року, та не підтверджено жодним доказом про отримання коштів у борг у національній валюті України. Сумнівними на думку позивача є покликання відповідача про передачу частини коштів на повернення боргу через свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які є незнайомими позивача та жодних грошових коштів позивач від них не отримував, розписок про отримання кошів їм не надавав. Заперечує позивача чинення будь-якого тиску на відповідача, що також підтверджується на його думку відсутністю доказів звернення до Національної поліції про вчинення щодо відповідача позивачем протиправних дій.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, подали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоч були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши думку сторін та їх представників висловлену ними у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив, поданих письмових заявах, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та визнано сторонами, що 15.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики.

З копії розписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 21155,00 дол. США, двома частинами 18405,00 дол. США та 2750,00 дол. США, які зобов'язувався повернути у термін, як встановлено із письмової вимоги ОСОБА_5 від 21.08.2017 року, до 01 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що загальна сума боргу становить 21155,00 доларів США, які відповідач не повертає.

Враховуючи, що курс НБУ на день подання позову складав 26,221563 грн. за 100 доларів США, то сума боргу у розмірі 21155 доларів США еквівалентна сумі у розмірі 554517,17 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач в термін, встановлений письмовою вимогою, суму позики не повернув, відтак в період з 01.10.2017 р. до 18.07.2018 р. прострочив виконання зобовязання в сумі 21155 дол. США на 289 календарні дні, а тому за прострочення виконання грошового зобовязання з відповідача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, що згідно поданого суду розрахунку, становить 13176,43 грн.

Згідно із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено судом, сума процентів за несвоєчасне виконання зобовязань за вказаний період складає 67333,55 грн.

Суд критично оцінює покликання відповідача на часткове виконання обовязку щодо оплати боргу, оскільки таке не підтверджене жодними доказами у справі та не стверджено показами свідків, явку яких в судове засідання для дачі пояснень стороною відповідача не забезпечено.

Разом з тим на підтвердження обставин здійснення тиску на відповідача з боку позивача стороною відповідача жодних належних та допустимих доказів суду не представлено.

Таким чином, суд критично оцінює покликання відповідача на обставини, якими він заперечує позов, оскільки такі не доведені суду належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, беручи до уваги, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є законними та обґрунтованими, визнання позову відповідачем в частині отримання позики та прострочення терміну її повернення, позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 137, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 192, 525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: Пустомитівський район, с. Басівка, вул. Шевченка, 39) на користь ОСОБА_1, (місце реєстрації: м. Львів, м. Винники, вул. Долинна, 31, РНОКПП НОМЕР_1) грошові кошти у розмірі 635027,15 (шістсот тридцять пять тисяч двадцять сім гривень 15 копійок) гривень, з яких: 554517,17 грн. основна сума боргу, 13176,43 грн. 3% річних, 67333,55 грн. проценти за користування коштами.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: Пустомитівський район, с. Басівка, вул. Шевченка, 39) на користь ОСОБА_1, (місце реєстрації: м. Львів, м. Винники, вул. Долинна, 31, РНОКПП НОМЕР_1) 6360,00 (шість тисяч триста шістдесят гривень 00 копійок) гривень судового збору за подання позовної заяви до суду та 30000,00 (тридцять тисяч гривень 00 копійок) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.02.2019 року.

СуддяОСОБА_6