Справа № 308/4511/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви поданої від імені позивача ОСОБА_1, адвокатом ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, від імені якої звернувся адвокат ОСОБА_2, подала до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовну заяву до відповідача ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Так, відповідно ч.7 ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до частин 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно із положенням ч.1 ст.64 ЦПК представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки.

Адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Тобто, представник, через якого має право здійснювати свою участь сторона - є самостійним учасником процесу, який по суті наділений такими ж повноваженнями, як і особа, яку він представляє, саме тому довіритель у спеціально виданій йому довіреності визначає для представника обсяг повноважень, які останній має право здійснювати для представництва у будь-якому органі від імені довірителя. До того ж довіритель має право обмежити чи розширити коло повноважень представника та надати йому право на вчинення окремих процесуальних дій, які належать до спеціальних прав сторони.

Таким чином, єдиною підставою для підтвердження у представника обсягу повноважень, наданих йому довірителем є належним чином оформлена від імені довірителя довіреність із спеціальним визначенням кола повноважень, які має здійснювати представник від імені довірителя.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 810/739/15.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 31.05.2018 у справі № 813/4070/17.

З цього питання, також неодноразово висловлювалася ОСОБА_4 Верховного Суду, яка зазначала, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13.03.2018 у справі № 914/2772/16; від 21.03.2018 у справі № 914/2771/16).

З дослідженої позовної заяви встановлено, що її підписано представником позивача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 та на підтвердження повноважень якого, до матеріалів позовної заяви додано ордер серії ЗР №44635 від 22.02.2019 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/112 від 11.11.2002 року. Разом із тим, у ордері вказано, що такий видано на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №о4/с від 06.02.2019 року. Разом з тим, такого договору (доручення) про надання правової допомоги до матеріалів позовної заяви не додано.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо повноважень адвоката ОСОБА_2, як представника на вчинення процесуальних дій, а саме права подання позовної заяви до суду з правом підпису, від імені особи, яку він представляє.

Тобто, довіреності або договору з переліком повноважень адвоката матеріали справи не містять. Відомостей про обумовленого права представника на підписання від імені особи яку він представляє будь-яких документів, в тому числі і позовної заяви до матеріалів позову не надано. Жодної іншої довіреності або договору з переліком повноважень адвоката матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, слід вважати, що позовна заява підписана представником позивача - адвокатом за відсутності підтвердження повноважень такої особи на її підписання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній належним чином засвідчений відповідний документ, який підтверджував би рішення позивача, реалізувати своє право на звернення з позовною заявою до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області не самостійно, а через представника, в тому числі враховуючи те, що позовна заява підписана особою, яка не мала права його підписувати, або не надала документи на підтвердження права самому підписувати від імені ОСОБА_1 позовну заяву, оскільки позовну заяву від імені позивача, підписано особою, яка не має належних повноважень на її підписання, до матеріалів позовної заяви таких не надано, суддя дійшов висновку, що така відповідно п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Також, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись п. 1 ч.4 ст. 185, 260,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, яку від її імені подано адвокатом ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5