ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1328/19 Справа № 182/6759/17 Суддя у 1-й інстанції - Тихомирова І.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей з батька та стягнення аліментів на утримання дітей з матері, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей з батька та стягнення аліментів на утримання дітей з матері, в якому просив: припинити з 01 листопада 2017 року стягнення з нього аліментів на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які стягуються з нього на підставі виконавчого листа, виданого 10 червня 2016 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі № 182/1916/16ц; стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, до досягнення ними повноліття (а.с.1-3).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено. Припинено з 01 листопада 2017 року стягнення з ОСОБА_2 аліментів, які стягуються з нього на підставі виконавчого листа, виданого 10 червня 2016 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі № 182/1916/16-ц на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_1 Виконавчий лист, виданий 10 червня 2016 року на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 182/1916/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, повернуто до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 23 листопада 2017 року до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.70-74).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.78-83).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу та за час спільного проживання в них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11,12).

Відповідно до виконавчого листа № 2/0182/2239/2016, виданого 10 червня 2016 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, позивач зобов'язаний сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дітей (а.с.10).

В жовтні 2017 року позивач повернувся із заробітків, після чого йому стало відомо, що відповідачка ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, тобто фактично самоусунулася від виховання та утримання дітей, не надає жодної матеріальної та моральної підтримки, діти проживали разом з бабусею ОСОБА_5 та перебували на її утриманні.

З жовтня 2017 року по теперішній час малолітні діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62). Даний факт представником відповідача не оспорювався.

ОСОБА_1 з 22 жовтня 2017 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним Актом № 116 від 14 травня 2018 року, затвердженим директором ТОВ "КК "ДомКом Ніополь" ОСОБА_6 (а.с.63)

01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 була посвідчена заява ОСОБА_1, в якій вона підтвердила факт, що не забезпечує своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, тому дає згоду на позбавлення її батьківських прав на дітей. Вказана заява була посвідчена за реєстровим № 854 (а.с.15).

28 лютого 2018 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 була посвідчена заява ОСОБА_1 про скасування заяви про згоду на позбавлення батьківських прав, реєстровий № 309, складену нею 01 листопада 2017 року (а.с.43).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що належними та допустимими доказами підтверджено те, що діти на яких сплачувались аліменти батьком, проживають разом з ним, та потребують матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дітей (а.с.10).

Із матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2017 року по теперішній час малолітні діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1, тобто змінилися обставини(а.с.62).

ОСОБА_1 з 22 жовтня 2017 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним Актом № 116 від 14 травня 2018 року, затвердженим директором ТОВ "КК "ДомКом Ніополь" ОСОБА_6 (а.с.63). До того ж, представник відповідача в судовому засіданні, в суді першої інстанції, підтвердив, що зараз ОСОБА_1 з чоловіком проживає в м. Дніпро.

Даний факт відповідачем не оспорювався. Відповідачем не надано суду доказів того, що діти проживають з нею, перебувають на її утриманні.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 у зв'язку зі зміною обставин, а саме те, що діти з жовтня 2017 року проживають разом з батьком, є правильним.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідачка працездатна, крім малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які потребують утримання від неї, інших дітей не має, діти проживають з батьком, з урахуванням того, що відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема і щодо утримання, обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у визначеному розміру.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували вказані позивачем та встановлені судом першої інстанції обставини.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення про припинення стягнення аліментів на утримання дітей з батька та стягнення аліментів на утримання дітей з матері, постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, проте підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: