1Справа № 335/4032/19 2-о/335/91/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Запорізька міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю та ведення спільного господарства, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю та ведення спільного господарства.

Вивчивши матеріали поданої заяви, приходжу до наступного висновку.

Зі змісту заяви та поданих до неї документів, вбачається, що заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт спільного проживання однією сімєю його ОСОБА_1 з його рідним братом ОСОБА_2, який помер 03.09.2012 року, по день його смерті, який був наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1, та факт ведення з ним спільного господарства.

У заяві зазначено, що вказаний факт заявнику необхідно для зміни договору найму на зазначене житлове приміщення та зміни особового рахунку на квартиру.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Обґрунтовуючи вимоги заяви ОСОБА_1 зазначив, що після смерті його брата ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яку він приймає за законом, та є єдиним спадкоємцем за законом. Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, перебуває у комунальній власності, на підставі ордеру № 5033 у 1960 році надана у користування його батькам, та у якій він та його брат проживали також.

Отже, вбачається, що підставою для подання ОСОБА_1 заяви про встановлення даного факту є збереження права користування житлом за вказаною адресою, у якому, як вбачається з матеріалів заяви, заявник не зареєстрований та не є його наймачем.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно розяснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Виходячи з того, що матеріали заяви не містять даних про надання наймачем житла, зазначеного у заяві, відповідної згоди на користування заявником жилим приміщенням, яке перебуває у комунальній власності, вбачається, що обставини, на які заявник посилається в обґрунтування заяви свідчать про наявність спору про право користування житлом, яке стосується майнових інтересів Територіальної громади Запорізької міської ради.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 не може бути прийнята судом в порядку окремого провадження, оскільки заявником не наведено даних про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин, враховуючи обставини, які свідчать про наявність спору про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, приходжу до висновку, що, у відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити та повернути заяву зі всіма додатками заявнику.

Керуючись ст.ст. 258-260, 315ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Запорізька міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю та ведення спільного господарства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Калюжна