Дата документу 15.07.2019 Справа № 314/4675/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4675/18 Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О.
провадження № 22-ц/807/2135/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.12.2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № від 03.12.2013 року із змінами, внесеними Додатковою угодою від 27.01.2014 року.

Згідно п.п. 1.1.18, 2.4, 2.5, 2.6 кредитного договору до умов кредитного договору банком було відкрито ОСОБА_1 кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 4000,00 грн., на строк до 30.11.2016 року.

Відповідно до п.п. 2.7, 4.2.14, 6.2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати щомісяця банку проценти за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані.

Згідно з п.п. 6.2, 6.3 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються Банком, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної згідно з умовами Кредитного договору, на суму фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються банком щомісяця в останній робочий день місяця по день погашення кредиту включно.

Проте, зобов`язання щодо сплати нарахованих процентів позичальником виконане не було, у зв`язку з чим у позичальника виникла прострочена заборгованість перед банком стосовно сплати процентів за користування кредитом.

Станом на 26.09.2018 року ОСОБА_1 не сплатила позивачу нараховані за період з 01.03.2014 року по 26.09.2018 року проценти за користування кредитом у сумі 5024,52 грн.

Відповідно до п.п. 2.6, 4.2.17 кредитного договору позичальник зобов`язалася повернути кредит у строк до 30.11.2016 року або у разі надіслання банком вимоги про дострокове повернення кредиту - не пізніше терміну, зазначеного у такій вимозі банку.

Згідно з п. 4.3.3 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у разі невиконання останнім будь-яких умов цього договору.

Пунктом 4.2.17 кредитного договору передбачений обов`язок позичальника у випадку надіслання Банком вимоги про дострокове повернення кредиту погасити банку не пізніше терміну, зазначеного у такій вимозі банку, усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом та за процентами за користування кредитом.

Враховуючи наявність порушень умов п. 4.2.14 кредитного договору, банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту в повному обсязі, у зв`язку з чим банк направив позичальнику претензію № 040-29/4173 від 28.08.2015 року з вимогою в строк до 11.09.2015 достроково погасити заборгованість за кредитом в розмірі 3999,47 грн. та заборгованість за процентами станом на 28.08.2015 року в розмірі 602,51 грн.

Станом на 26.09.2018 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором становить 12 969,35 грн., з яких: 3 999,47 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 5 024,52 грн. - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 269,01 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту; 38,22 грн. - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом; 350,09 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом; 208,50 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом; 1 367,46 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за процентами за користування кредитом.

Посилаючись на вищевикладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № від 03.12.2013 року в загальній сумі 12 969,35 грн. та судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне та необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи, прийняття рішення без належної оцінки доказів, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що кредитний договір укладено строком на 60 місяців. Строк дії цього договору автоматично продовжується на 60 місяців у разі, якщо будь-яка із сторін не пізніше ніж за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору не надішле іншій стороні письмову заяву про припинення цього договору (п. 10.1 кредитного договору). Матеріали справи не містять заяв банку або позичальника про припинення кредитного договору. Враховуючи, що термін дії кредитної лінії закінчився 30.11.2016 року, відповідно строк позовної давності до вимог про стягнення боргу за кредитом спливає лише 30.11.2019 року, а тому вважає, що вимоги банку про стягнення боргу за кредитом в розмірі 3999,47 грн. є обґрунтованими.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, та вирішити питання судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 20 травня 2019 року (а.с.115), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 в письмовій формі було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № від 03.12.2013 року із змінами, внесеними Додатковою угодою від 27.01.2014 року (кредитний договір) (а.с. 16-22).

Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 26.09.2018 року загальна сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором становить 12969,35 грн. (а.с.7-9).

За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на станом на 26.09.2018 року загальна сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором становить 12 969,35 грн., яка складається з наступного: 3999,47 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 5024,52 грн. - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; 1269,01 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту; 38,22 грн. - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом; 350,09 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом; 208,50 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом; 1367,46 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за кредитом; 712,08 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за процентами за користування кредитом. ( а.с. 7-9).

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

За ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06.11.2013 року.

Окрім цього, згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. (а.с. 60).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір укладено строком на 60 місяців, тому враховуючи, що термін дії кредитної лінії закінчився 30.11.2016 року, відповідно строк позовної давності до вимог про стягнення боргу за кредитом спливає лише 30.11.2019 року, а тому вимоги банку про стягнення боргу за кредитом в розмірі 3999,47 грн. є обґрунтованими.

Колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором здійснено 28.02.2015 року (а.с. 7), момент настання строку погашення чергового платежу 31.03.2015 року, при цьому строк позовної давності не переривався.

Позивач направив до суду поштою позовну заяву 08.10.2018 року (а.с. 42), тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: