Справа № 645/647/19
Провадження № 2/645/905/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2019 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді Шарка О.П.
при секретарі судових засідань - Христенко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного розгляду справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю -,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Уравління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю , ОСОБА_1 , за місцем її проживання, надавши їй дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без письмової згоди батька.
В обгрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбу від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останнє місце проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 , однак, у 2012 році відповідач виїхав, однак не повідомив куди. Дитина постійно фактично проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач у вихованні сина участі не приймає та не цікавиться його розвитком. Позивачу на праві особистої власності належить квартири АДРЕСА_1 , відповідно договору купівлі-продажу, копію якого додаю до позовної заяви. Факт зміни мого прізвища « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_1 » підтверджується доданою довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Харкова за № 272/3-56. В подальшому її прізвище « ОСОБА_1 » змінено на прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 серпня 2012 року, копію якого долучаю. В зазначеній квартирі належним чином всім необхідним обладнана дитяча кімната для повноцінного проживання, навчання, відпочинку, проведення дозвілля та розвитку дитини, про що свідчить акт 17 січня 2019 року. Також мені належить на праві особистої власності квартира АДРЕСА_2 на підставі договору дарування. Факт того, що позивач постійно піклується та займається вихованням дитини підтверджується листом комунального підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради від ЗО січня 2019 року № 66/1, актом від 17 січня 2019 року, інформаційним листом № 56 та договорами між навчально-виховним комплексом та позивачем стосовно навчання дитини.
У судове засіданні позивач та її представник не з`явилися, позивач надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, справу просила розглянути у її відсутність.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенні виходячи з наступного.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ході судового розгляду встановлено, що з 1 жовтня 2004 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 серпня 2012 року (справа 2033/6329/12, провадження 2/2033/2084/2012).
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ).
Як вбачається з довідки №1099, виданої 9 жовтня 2012 року, в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , її син - ОСОБА_3 , раніше був зареєстрований ОСОБА_2 , , знятий з реєстрації 26.09.2012 року.
Позивачу ОСОБА_1 на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_1 , відповідно договору купівлі-продажу від 30.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Коссе Л.М, зареєстровано в реєстрі за №4619.
Факт зміни мого прізвища « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_1 » підтверджується доданою довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Харкова за № 272/3-56.
В подальшому її прізвище « ОСОБА_1 » змінено на прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 серпня 2012 року, копію якого долучаю.
В зазначеній квартирі належним чином всім необхідним обладнана дитяча кімната для повноцінного проживання, навчання, відпочинку, проведення дозвілля та розвитку дитини, про що свідчить акт обстеження умов проживання, затверджений 6 травня 2019 року Начальником служби у справах дітей по Немишлянському районі.
Факт того, що позивач постійно піклується та займається вихованням дитини підтверджується листом комунального підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради від 30 січня 2019 року № 66/1, актом від 17 січня 2019 року, інформаційним листом № 56 та договорами між навчально-виховним комплексом та ОСОБА_1 стосовно навчання дитини.
Департамент служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області 21.05.2019 року надав суду висновок №372 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого вбачається, що Департамент служб у сравах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.
Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам.
Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Малолітній син сторін на час розгляду справи проживає разом з матір`ю.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258 - 260 , 263 - 265 ЦПК України, ст. 161 Сімейного кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю - задовольнити.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю , ОСОБА_1 , за місцем її проживання.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без письмової згоди батька.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 17 липня 2019 року.
Головуючий суддя: