Провадження № 22ц-824/3902/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

12 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року представник АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 19 жовтня 2010 року отримала кредит у розмірі 17 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору, станом на 30.04.2018 року вона має заборгованість у розмірі 58 921, 08 грн., що складається з: 9209, 34 грн. - заборгованості за кредитом, 26 766, 71 грн. - заборгованості за відсотками, 19 663, 07 грн. - заборгованості за пенею, а також 3281, 96 грн. штрафів, які він просить стягнути на користь банку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідачки на користь позивача 55 639, 12 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762, 00 грн. судових витрат, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову..

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається зокрема на те, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідачки перед банком, місцевий суд не з`ясував усіх обставин справи, не перевірив їх доказами, при цьому також не врахував пропуск позивачем строку позовної давності, тому вважає висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка належним чином не виконала своїх обов`язків щодо повернення кредитних коштів, однак суд вважав, що стягнення з боржника одночасно штрафу та пені призведе до подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, через що позов підлягає частковому задоволенню.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 19 жовтня 2010 року отримала кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених вказаним договором.

Проте, позивач вважає, що відповідачка належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого за нею рахується заборгованість у розмірі 58 921, 08 грн., що складається з: 9209, 34 грн. - заборгованості за кредитом, 26 766, 71 грн. - заборгованості за відсотками, 19 663, 07 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також 3281, 96 грн. штрафів.

Також позивач надав суду витяги із тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг. При цьому, з нього вбачається, що ці тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача.

Крім того, банком надана довідка про наявність кредитних карток з відповідними номерами і виписка по рахунку ОСОБА_1 яка підтверджує користування нею кредитними коштами (а.с.63-78, 82, 142-180), з якої вбачається, що строк дії перевипущеної картки встановлений до травня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 61-33662св18.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Установивши, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та, що вказаним договором встановлено розмір процентів від суми позики, колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами.

При цьому, відповідачка не заперечує факт укладення між сторонами кредитного договору, однак Умови і правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідачки, між сторонами відсутнє погодження щодо відсоткової ставки за кредитним договором і штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявність кредитної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9209, 34 грн. підтверджено належними і допустимими доказами, зокрема випискою по рахункам ОСОБА_1 , при цьому, стягуючи заборгованість за тілом кредиту, місцевий суд безпідставно стягнув заборгованість за відсотками у розмірі 26 766, 71 грн., 19 663, 07 грн. пені та не навів розрахунку, з якого виходив, і всупереч вимогам закону та наявним у справі доказам застосував різні відсоткові ставки річних за відсутності погодження між сторонами такого розміру відсотків, проте, виходячи із права позикодавця на одержання від позичальника процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, то згідно вимог ст.ст. 536, 1048 ЦК України з відповідачки на користь банку підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7 371, 44 грн., виходячи із розміру заборгованості 9 209, 34 грн., з 26 жовтня 2013 року (часу виникнення боргу) і по 25 вересня 2018 року з урахуванням облікових ставок НБУ, які діяли в цей період, а позовні вимоги про стягнення штрафів та пені задоволенню не підлягають, оскільки не були визначені та погоджені сторонами у договорі між ними, тому підстави для застосування таких штрафних санкцій відсутні.

Однак, доводи ОСОБА_1 про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що останнє перерахування відповідачкою коштів за кредитним договором відбулося 26 липня 2017 року, останнє автоматичне списання коштів в рахунок погашення заборгованості було здійснене 03 квітня 2018 року, і при цьому відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення кредиту відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що надані банком виписка по рахунку та розрахунок заборгованості відповідачки не є належними і допустимим доказами наявності кредитної заборгованості, оскільки не відповідають вимогам закону, колегія суддів вважає формальними, оскільки відповідачкою всупереч вимогам ст. 81 ЦПК не було надано жодних належних і допустимих доказів на противагу доказам позивача, зокрема щодо відсутності у неї кредитної заборгованості, відсутності у неї кредитних карток чи відсутності заборгованості за цими кредитними рахунками, при цьому сама відповідачка не заперечує щодо наявності між сторонами кредитних відносин, факту видачі їй карток та надання їй кредитного ліміту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) 9209 грн. 34 коп. заборгованості за тілом кредиту, 7 371 грн. 44 коп. відсотків за користування кредитом, всього - 16 580 (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн. 78 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) 493 грн. 36 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: