Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 335/5731/16-ц

провадження № 61-28562св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30 січня 2014 року між сторонами у справі укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 13 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами, які викладені на офіційному сайті банку складає підписаний між сторонами договір, про що свідчить підпис відповідача у відповідній анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідач у порушення взятих на себе договірних зобов'язань не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком у сумі 37 479,29 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 13 940,00 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 19 978,37 грн, заборгованості зі сплати пені та комісії за користування кредитом - 1 300,00 грн, штрафу - 500,00 грн (фіксована частина) та 1 760,92 грн (процентна складова).

Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2014 року в розмірі 13 940,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано пам'ятку клієнта та тарифи, які є складовими частинами укладеного між сторонами договору, що позбавило суд можливості з'ясувати розмір відсотків, комісії, неустойки, тощо, які не визначені іншими документами, що складають у своїй сукупності укладений договір та були надані суду. При цьому, відповідач не підтвердив, що договір між ним та банком укладався саме на умовах, визначених у доданих до позовної заяви Умовах та правилах надання банківських послуг, а позивачем, у свою чергу, підтвердження того, що на час укладення договору між сторонами Умови та правила діяли саме у такій редакції, не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що відповідач при укладенні договору ознайомився саме з цими Умовами та Правилами. Суд вважав, що за умови ненадання позивачем усіх документів, які виключно у своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг, укладений із ОСОБА_3, а також сумнівності розрахунку заборгованості, законних підстав для задоволення заявлених вимог немає, а тому позов підлягає задоволенню лише в тій частині, в якій його визнав відповідач.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 218,37 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що розрахунок заборгованості за кредитом, зі сплати процентів за користування кредитом, за пенею та комісією, що наданий позивачем, обґрунтований наявними у справі доказами, оформлений належним чином відповідно до законодавства, здійснений згідно з умовами кредитного договору в межах заявлених позовних вимог, банком врахований період порушення відповідачем умов договору, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, за пенею та комісією не відповідають обставинам справи. При цьому апеляційним судом враховано, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є неправильним.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У червні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що в суді він не погоджувався із заявленим позовом у частині розміру кредитної заборгованості, оскільки відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості процентна ставка в період із січня по серпень 2014 року становила 27,6 %, із вересня 2014 року по березень 2015 року включно 32,4 %, а з березня 2015 року 42 %, тобто відповідач незаконно без згоди на це відповідача змінював розмір відсоткової ставки. Крім того, посилаючись на зазначені в позові вимоги позивач не надав пам'ятку клієнта та тарифи, які є складовими частинами укладеного між ним та банком договору, не надано доказів, що на момент укладення між сторонами договору діяли саме пред'явлені в суді Умови та правила надання банківських послуг, а також, що він був ознайомлений саме з цією редакцією Умов та правил.

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просило касаційну скаргу відхилити, рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на те, що позивач довів факт укладення між сторонами кредитного договору, користування відповідачем банківськими послугами та невиконання відповідачем договірних зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що 16 березня 2013 року відповідач ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг та підписавши заяву-анкету про приєднання до вказаних умов та правил отримав кредитну картку «Універсальна».

30 січня 2014 року відповідачу переоформлено вказану кредитну картку на іншу картку «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої останньому наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 13 700,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії кредитної картки.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами у справі.

Укладений між сторонами кредитний договір складається з письмової заяви позичальника, довідки про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором процента ставка в період із січня по серпень 2014 року включно становила 27,6 %, у період із вересня 2014 року по березень 2015 року включно 32,4 %, а з березня 2015 року 42 %.

Відповідач своїм підписом у заяві-анкеті про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг підтвердив, що підписана ним заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, які викладені на офіційному сайті банку складає підписаний між сторонами договір.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг та підтверджує укладення відповідного договору з банком.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При цьому, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним.

Зазначену правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законіз метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідач не оспорював факт існування кредитних правовідносин з позивачем, а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судами правильно встановлено, що між сторонам у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач факт укладення із банком кредитного договору на підставі підписаної ним заяви-анкети не заперечував, підтверджує отримання ним платіжної картки із кредитним лімітом у розмірі 13 700,00 грн, користування кредитом та часткове виконання договірних зобов'язань зі сплати кредиту та погашення відсотків.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржувані рішення суди не сприяли повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, внаслідок чого дійшли передчасних висновків про часткове задоволення позовних вимог банку.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції заявляв про застосування строків позовної давності, подавши відповідну заяву про це у письмовій формі, проте суди не надали оцінки такій заяві та не перевірили доводів відповідача щодо вказаних обставин.

Ухвалюючи оскаржувані рішення суди не встановили строк дії кредитного договору, коли у позивача виникло право звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, при тому, що лише після встановлення цих обставин можна вирішити питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду із цим позовом, правомірності нарахування банком відсотків та інших штрафних санкцій за договором, з огляду на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, а сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Також суди не встановили та не перевірили обставин, які мають істотне значення для правильності вирішення справи, зокрема щодо правомірності стягнення нарахованої заборгованості за підвищеною процентною ставкою, або за процентною ставкою, яка була визначена на час укладення договору і діяла до їх підвищення в односторонньому порядку позивачем, не дослідили питання дотримання позивачем порядку зміни відсоткової ставки за користування кредитом, процедуру підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), а також дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Судам належало для правильного вирішення справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити строк дії договору, оскільки за межами строку дії договору кредитор не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом, відповідно встановити дійсний розмір заборгованості.

Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення вищезазначених фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак Г. І. Усик