ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 635/5416/17

провадження № 22-ц/818/1530/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

ім'я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2018 року в складі судді Пілюгіної О.М.,

у с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 та просила: відшкодувати їй шкоду, завдану діями відповідача, шляхом визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1; скасувати запис від 01 жовтня 2016 року № 16683335 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 51.

Позов мотивовано тим, що їй на праві приватної власності належали 2/5 частини квартири АДРЕСА_2. Оскільки квартира не була обладнана ванною кімнатою та туалетом, знаходилась на другому поверсі будинку, вона погодилась на пропозицію відповідача, яка є її онукою, продати вказану квартиру та придбати житло в м. Мерефа, щоб відповідачу було зручніше за нею доглядати. 22 вересня 2016 року вона продала належну їй квартиру, кошти отримані від продажу, інші заощадження та особисті документи віддала на зберігання відповідачу. Через деякий час онука придбала квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвала її місце проживання за вказаною адресою. 15 квітня 2017 року ОСОБА_2 повідомила про свій намір продати вказане майно. Зазначає, що відповідач, зловживаючи її довірою, незаконно заволоділа належними їй заощадженнями та грошовими коштами, що були отримані від продажу квартири в м. Харкові, та уклала на свою користь Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку з необгрунтованістю. В судовому засіданні пояснила, що дійсно за домовленістю з позивачем була придбана квартира АДРЕСА_1, вартість якої складає 8 000 доларів США. На придбання вказаної квартири були витрачені отримані позивачем від продажу частини квартири у м. Харкові кошти у розмірі 4 800 доларів США, 3 200 доларів США належали їй. Право власності на придбану квартиру за згодою позивача оформлено на неї, оскільки вона є єдиною спадкоємицею ОСОБА_1 Вона за власні кошти здійснила в квартирі капітальний ремонт для зручного проживання позивача та сплачулава комунальні послуги до звернення позивача у суд. З 2016 року і по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у спірній квартирі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, пред'являючи вимоги про відшкодування шкоди шляхом визнання права власності на квартиру, ОСОБА_1 не оспорює право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, вимоги про визнання прав покупця не пред'являє, що є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог; нормами діючого цивільного законодавства не передбачено набуття права власності на нерухоме майно в порядку відшкодування завданої шкоди.

15 січня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім обставинам справи та наданим доказам на підтвердження позовних вимог. Судом першої інстанції не була застосована норма частини 1 статті 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню; в судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечувала проти того, що спірна квартира придбана за кошти, отримані від продажу квартири позивача в м. Харкові, тому позов є доведеним. Оскільки спірна квартира придбана за її особисті кошти, в позовній заяві вона просила відшкодувати завдавдані їй збитки шляхом визнання права власності на квартиру, що не суперечить пунктам 1, 8 частини 2 статті 16 та частині 4 статті 22 ЦК України.

20 лютого 2019 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих доказів та пояснень сторін, яким надана належна оцінка; судом першої інстанції дотримані норми матеріального та процесуального права.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2018 року в порядку спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені частиною 2 вказаної статті ЦК України. Також, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Матеріали справи свідчать, що спірною є квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 01 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. за реєстровим номером 1564 (а. с. 118).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 в судовому порядку не оспорено та недійсним в установленому законом порядку не визнано. Отже, на час звернення ОСОБА_1 у суд з даним позовом ОСОБА_2 є законним власником вказаного нерухомого майна.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пред'являючи вимоги про відшкодування шкоди шляхом визнання права власності на квартиру, ОСОБА_1 не оспорює право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, вважаючи, що спірна квартира куплена за спільні кошти сторін, повинен був визнати майно спільною сумісною власністю, а не відмовляти у задоволенні позову в повному обсязі, судова колегія не приймає з огляду на наступне.

Нормами статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд не наділений процесуальним правом самостійно виходити за межі заявлених особою позовних вимог. Предметом позову ОСОБА_1 є відшкодування шкоди шляхом визнання права власності на квартиру та скасування запису про реєстрацію права власності, а не про визнання майна спільною сумісною власністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - І.П. Коваленко

І.С. Сащенко