ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Чернівці

Справа № 716/657/18

Провадження №22-ц/822/487/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н.,Перепелюк І.Б.,

секретар Вовкун Н.Ю.

за участю: представника позивача Барабаша А.Л., представника відповідача Угриновського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом першого заступника керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, головуючий у І-й інстанції Стрілець Я.С.,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у квітні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року провадження у даній цивільній справі закрито.

Ухвала мотивована тим, що спірні правовідносини виникли із земельних відносин, пов`язаних із користуванням земельною ділянкою СФГ «Рокочий М.М» саме для здійснення підприємницької діяльності, оскільки останній орендує земельну ділянку для розведення аквакультури та побудував складське приміщення з метою задоволення власних потреб, що виникають в ході здійснення підприємницької діяльності.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції у порушення процесуальних та матеріальних норм не з`ясував природу правовідносин і дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини не пов`язані із цивільно-правовими відносинами, оскільки усі матеріали перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельна ділянка та за фактом самовільного зайняття земельної ділянки були складені на громадянина ОСОБА_1 , а не на СФГ «Рокочий М.М.»

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом та відкриття провадження у справі судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

За вимогами статті 1 Господарського процесуального кодексу України (тут і далі ГПК України, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та відкриття провадження у справі судом першої інстанції) у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи.

Згідно із частиною першою статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України установлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Як вбачається з матеріалів справи, перший заступник керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернувся з позовом про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 70) від 05 травня 2002 року Заставнівською районною державною адміністрацією Чернівецької області зареєстровано фермерське господарство Селянське (фермерське) господарство « ОСОБА_2 М.М.». Місцезнаходження юридичної особи м. Заставна, вул. Ярошинської, 2А.

05 квітня 2002 року Заставнівською районною державною адміністрацією проведено реєстрацію Статуту селянського (фермерського) господарства « ОСОБА_1 .» (а.с. 71).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Малокучурівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 19 січня 2012 року №1/5 «Про надання погодження на будівництво складського приміщення на орендованій земельній ділянці» (а.с. 72) розглянуто заяву голови фермерського господарства ОСОБА_1 , в якій він просить дати погодження на будівництво складського приміщення та кімнат для рибалок на орендованій земельній ділянці ФГ « ОСОБА_1 .» в урочищі «Вербівське», що на території Малокучурівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, та надано погодження на таке будівництво. Зобов`язано голову ФГ « ОСОБА_2 М.М.» виготовити будівельно-технічну документацію.

Як вбачається з ескізного проекту на будівництво складського приміщення та кімнат рибалок, відповідачем як фермером замовлено розробку технічної документації на виконання вищевказаного рішення.

Актом обстеження орендованої земельної ділянки водного фонду від 02 жовтня 2014 року (а.с. 80) констатовано факт порушення ФГ «Рокочий М.М» умов договору оренди земельної ділянки. Дана обставина в подальшому послужила причиною звернення прокурором до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 24 січня 2006 року укладеного між Заставнівською РДА та СФГ « ОСОБА_2 М. ОСОБА_3 .».

Згідно з ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04 жовтня 2017 року даний позов залишено без розгляду (а.с. 87). Зі змісту даного рішення суду вбачається, що прокурор добровільно звернувся із заявою про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з неможливістю надання додаткових доказів на виконання вимог суду.

Тобто спірні правовідносини виникли із земельних відносин, пов`язаних із користуванням земельною ділянкою фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності.

За загальним правилом, розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб`єктного складу їх учасників.

Земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, зокрема про оренду землі, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Характер правовідносин, що виник між сторонами, свідчить про те, що він пов`язаний з використанням спірної земельної ділянки відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, позовні вимоги стосуються прав та інтересів сторін саме як учасників господарських відносин, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 127/2709/16-ц, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк