Єдиний унікальний номер судової справи 473/2620/19
Номер провадження 22-ц/812/1362/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

29 липня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ухвалу, яка постановлена Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 01 липня 2019 року, під головуванням судді Висоцької Г.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з початку 2012 року та по 08 червня 2019 року позивач з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За цей час сторони спільно проживали, вели спільне господарство, купували майно для спільного користування та побудували спільне житло.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати майно, що зазначене в позовній заяві, спільною сумісною власністю позивача та відповідача, та здійснити його поділ у запропонованому ним варіанті.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання вимог ст.175 ЦПК України.

Наступною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, залишаючи дану позовну заяву без руху та надаючи позивачу строк для усунення недоліків, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає положенням чинного законодавства щодо її форми та змісту, передбачених чинним цивільно-процесуальним законодавством, а тому по ній не може бути відкрито провадження у справі.

Повертаючи позовну заяву, суддя міськрайонного суду вважав, що і у подальшому провадження по ній не може бути відкрито, оскільки позивач так і не усунув недоліки позовної заяви в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду з такими висновками не погоджується, вважає їх помилковими, необґрунтованими та незаконними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному сприйнятті судом положень цивільного процесуального законодавства.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 175 ЦПК України передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити ім`я (найменування) позивача і відповідача, а також ім`я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру, чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому кількісний та якісний склад документів, відповідно до принципу диспозитивності, позивач визначає сам.

Виключенням з цього правила є лише пряме зазначення закону, щодо обов`язковості надання певних документів.

Іншого законодавець не встановив, а тому вимоги суду про надання на стадії пред`явлення позову документів, прямо не передбачених законом та ще й певної якості документів, які, як на його думку, повинні були б бути у справі, не можна вважати законними.

Відсутність певних документів, наявність яких суд вважав би за необхідне, або неналежна їх якість, можуть бути підставою для відмови у позові або їх не сприйнятті як доказу при їх правовій оцінці.

Зі змісту ст.ст.175,177 ЦПК України вбачається, що позовна заява може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених ст.175 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу судді і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

На думу колегії суддів, залишаючи позовну заяву без руху, а потім повертаючи її позивачу, суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області тлумачив положення ст.175 ЦПК України розширено, внаслідок чого висунув позивачу безпідставні та необґрунтовані вимоги щодо необхідності усунення недоліків у позовній заяві.

Зокрема, викладені в ухвалах суду недоліки позову щодо зазначення в позові доказів на підтвердження обставин щодо правомірності будівництва садового будинку; надання повної інформації задля ідентифікації рухомого майна, яке підлягає поділу; оцінки частини рухомого майна в національній валюті; посилання на докази на підтвердження обставин щодо відступлення від засад рівності часток, правове обґрунтування даної вимоги та відповідне підтвердження, не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст.175 ЦПК України.

Статтею 175 ЦПК України не передбачено обов`язкове надання разом із позовною заявою доказів, а зазначені в оскаржуваній ухвалі недоліки можуть бути усунені у підготовчому провадженні відповідно до положень ст.189 ЦПК України.

Більш того, не може суд першої інстанції вирішувати на вказаній стадії і належність та достатність доказової бази, оскільки таке теж вирішується при розгляді справи по суті.

До того ж, вище перераховані недоліки позовної заяви, навіть за умови їх наявності, не могли тягнути застосованого судом правового наслідку, тому міськрайонний суд вчинив процесуальну дію, яку, за виписаних обставин, не повинен був вчиняти.

Позовна заява ОСОБА_1 , що була надана на виконання вимог ухвали суду від 24 червня 2019 року, містила усі необхідні відомості про права та обов`язки сторін й вимоги про здійснення судом певних дій із зазначенням способу судового захисту її інтересів.

Зокрема, позивач ОСОБА_1 сформулював та зазначив підстави виникнення спору, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги.

Тобто, позивач довів своє право на звернення до суду із таким цивільним позовом, а спосіб захисту свого цивільного права чи інтересу позивач визначає самостійно. Питання ж про те, порушені права цієї особи чи ні вирішується виключно в судовому засіданні.

Інші, обставини, які були необхідні суду, повинні були встановлюватися і досліджуватися у судовому засіданні.

При цьому вони не є таким недоліком позовної заяви, який би перешкоджав суду відкрити провадження у справі і розпочати його розгляд. Подання доказів, їх оцінка та обґрунтування позовних вимог можливі на наступних стадіях цивільного процесу.

Отже, зазначені в ухвалі судді від 24 червня 2019 року недоліки не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а тому вважати їх обґрунтованою підставою для повернення позовної заяви як неподаною неможна.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала порушує право позивача ОСОБА_1 на справедливий розгляд його справи судом та обмежує доступ до суду.

За такого, ухвала судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 липня 2019 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 липня 2019 року - скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

О.І. Галущенко

Повний текст судового рішення

складено 30 липня 2019 року