Справа № 539/2210/17
Провадження № 4-с/539/10/2019

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2019 року Лубенський міськрайонний суд
в складі:
головуючого - судді Грузман Т.В.,
за участю: секретаря Павличенко О.А.,
представника скаржника ОСОБА_1
представника суб»єкту оскарження ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубнах цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» на постанову державного виконавця, -
Копію вказаної постанови скаржник не отримав, про її існування довідався 15.04.2019 з автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України.
Скарга мотивована тим, що державний виконавець не дотримався Конституційної гарантії про обовязковість виконання судового рішення, не звернувся до суду з клопотанням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України, не провів перевірку матеріального стану боржника не направлено запити до банківських установ з метою виявлення і накладення арешту на рахунки боржника.
З урахуванням викладеного, стягувач просить визнати неправомірною постанову державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС від 29.03.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні №56011215, зобовязати держвиконавця усунути допущені порушення шляхом виконання всіх примусових заходів, направлених на виконання виконавчого листа.
В судовому засіданні представник скаржника подану скаргу підтримав. Вважає, що державний виконавець не дотримався всіх норм закону при вчиненні виконавчих дій. Представник Лубенського міськрайонний ВДВС скаргу заперечив, вказавши, що ним вжито всіх передбачених законом заходів щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 Так, як у вказаної особи відсутнє на праві власності нерухоме майно, заробіток, транспортні засоби, відсутній паспорт громадянина України, який дає право виїзду за кордон, відсутні відкриті рахунки у банківських установах було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши сторони, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.
Постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС ОСОБА_2 від 29.03.2019 року повернуто стягувачу виконавчий документ № 539/2210/17 від 27.12.2017 року, де боржником зазначений ОСОБА_3
Постанова прийнята на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Мотивована тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що державним виконавцем не надано доказів того, що ним регулярно перевірялися відомості щодо майнового стану боржника, а саме: по заробітній платі, по пенсійним виплатам, по виплаті соціальних допомог, наявність банківських вкладів, наявність у власності цінних паперів, наявність рухомого та нерухомого майна на праві власності тощо. Матеріалами виконавчого провадження доведено наявність лише одного акту перевірки майнового стану від 02.10.2018 року. Направлення запитів про банківські рахунки у боржника подано суду лише у вигляді звернень відділу ДВС без надання конкретних відповідей на них. Майновий стан боржника державним виконавцем щодо нерухомого та рухомого майна, заробітку повинен перевірятись відповідно до норм ч.8 ст. 48 Законуц України «Про виконавче провадження»не рідше ніж один раз на два тижні, чого здійснено не було.

Таким чином, державним виконавцем, якому було доручено виконання вищезазначеного виконавчого документа, не вжито заходів, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», що послугувало в подальшому винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачові.

Відповідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства.

При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України.

З таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги скарги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 80, 81,447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 29.03.2019 року про повернення стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС», виконавчого документу № 539/2210/17 від 27.12.2017 про стягнення з з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» 60377,05 грн.

Зобовязати державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС ОСОБА_2 поновити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу № 539/2210/17 від 27.12.2017 про стягнення з з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» 60377,05 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В.Грузман