Дата документу 23.04.2019 Справа № 337/249/19
Запорізький Апеляційний суд
Єдиний унікальний номер 337/249/19 Головуючий у 1-й інстанції Кучерук І.Г
Номер провадження 22-ц/807/1595/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересована особа - ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И ЛА :

В січні 2019 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа - ОСОБА_5

В обґрунтування скарги зазначав, що 19.11.2009 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС ЗМУЮ Малюк А.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 15962786 на підставі виконавчого листа №2-1954/2009, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вважає дану постанову неправомірною, оскільки вона винесена державним виконавцем з порушенням вимог ст. 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час її постановлення.

Зазначав, що виконавчий лист на підставі якого була винесена оскаржувана постанова не відповідав вимогам ст. 19 Закону, оскільки в ньому не зазначено строк його пред'явлення до виконання, дата набрання рішенням суду законної сили. Крім того, за зазначеною в листі адресою місця проживання боржника ОСОБА_3 - АДРЕСА_1, останній ніколи не мешкав. Вказана адреса взагалі відсутня в м. Запоріжжі. Також, в матеріалах виконавчого провадження відсутня заява стягувача про здійснення виконавчих дій Заводським ВДВС м. Запоріжжя, тому посилання в постанові про відкриття виконавчого провадження на те, що така заява подана 18.11.2009 року, є безпідставним. За відсутності заяви стягувача виконавчий документ повинен був виконуватись за місцем реєстрації боржника, яке зазначено у виконавчому документі.

Державний виконавець Малюк А.О. на зазначені обставини уваги не звернув, виконавчий лист на відповідність вимогам Закону не перевірив та незаконно відкрив виконавче провадження. Також зазначив, що скарга подається з дотриманням встановленого ст. 449 ЦПК України строку, оскільки ОСОБА_3 не отримував від державного виконавця копію постанови про відкриття виконавчого провадження, в системі АСВП відомості про відкрите виконавче провадження відсутні. Утримання аліментів з боржника не є тією підставою, з якою сторона обізнана про текст та підстави винесення державним виконавцем процесуального документа, без його отримання. З матеріалами виконавчого провадження, зокрема, тестом постанови про відкриття виконавчого провадження, він як представник безпосередньо був ознайомлений 15.01.2019 року, у зв'язку з чим перебіг 10-денного строку оскарження такої постанови починається саме з цього моменту.

На підставі вищенаведеного просив суд скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Малюк А.О. від 19.11.2009 року про відкриття виконавчого провадження ВП 15962786.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права неповне з'ясування обставин, просив скасувати увалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року, та винести нову постанову, якою задовольнити його скаргу, та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Малюк А.О. від 19.11.2009 року про відкриття виконавчого провадження ВП 15962786.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 447 ЦПК України передбачається, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Так, відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів заявника щодо неправомірності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1954/2009, виданого 20.08.2009 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 липня 2009 року і до повноліття дитини.

На підставі вищевказаного рішення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист №2-1954/2009 (а.с. 8-9).

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС ЗМУЮ Малюк А.О. було від 19.11.2009 року було відкрито виконавче провадження ВП №15962786 (а.с. 7).

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами від 03.06.2016): 1. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. 2. При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо».

Окрім того, колегія вважає необхідним зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі "Півень проти України" ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції, заява №183571/91" (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…".

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов'язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження примусове виконання судових рішень в Україні регулювалось Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р.

Так, ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що виконавчий лист не відповідає вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема через відсутність в ньому дати набрання чинності рішення та строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону (у редакції на дату видачі вказаного виконавчого листа) у виконавчому документі повинна бути зазначена дата набрання чинності рішенням суду.

Відповідно до ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У статті 26 Закону підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема, є те, що рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі, виданому судом 20.08.2009 року, зазначено, зокрема, про стягнення аліментів з 03 липня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що негайному виконанню підлягають рішення про стягнення аліментів.

Твердження ОСОБА_3 щодо відсутності в матеріалах справи заяви боржника про відкриття виконавчого провадження також не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами. З матеріалів справи вбачається, що скаржник не заявляв клопотання щодо витребування матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, зі змісту скарги ОСОБА_3 на постанову про відкриття виконавчого провадження, а в послідуючому зі змісту і апеляційної скарги вбачається, що заявник вважає дії державного виконавця, щодо не надіслання копії постанови незаконними, тоді як це питання не входить в перелік вимог, що вирішуються при відкритті чи відмові у відкритті виконавчого провадження, а є наслідком здійснення самого виконавчого провадження.

Також вірним є висновок суду першої інстанції що невірно зазначена адреса місця проживання боржника ОСОБА_3 у виконавчому листі, не є підставою для прийняття державним виконавцем рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Вищевказані норми закону та наведені обставини справи спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставного відкриття державним виконавцем виконавчого провадження №15962786.

Оскільки висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам цивільного та процесуального законодавства, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 в задоволенні поданої скарги.

Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що правильне по суті рішення суду першої інстанції не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її зміни або скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: