Справа № 158/2392/17
Провадження № 2/0158/2/19
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

22 квітня 2019 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Корецької В.В.

за участю секретаря - Процик Л.В.

прокурора - Кошелюк Я.В.

представника ГУ Держгоекадастру у Волинській області - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності, -

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності.

19.03.2019 року від відповідача ГУ Держземагенства у Волинській області до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор, зокрема, звертається до суду з позовною заявою.

Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» регламентує порядок та підстави представництва прокурором інтересів громадянина або держави в суді.

Так, згідно з ч. 1 цієї статті, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи Волинська обласна державна адміністрація була повідомлена про предявлення прокуратурою позову в його інтересах листом №36/2-1378вих-17 від 01.09.2017 року, а позовну заяву подано до суду 18.09.2017 року.

Верховний Суд наголошує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_3 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

У даній справі не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання своїх функцій Волинської обласною державною адміністрацією. Крім того, сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без зясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про те, що правовідносини щодо набуття та використання земель становлять державний інтерес, а незаконність при їх відчужені такому, оскільки одночасно Верховний Суд у вищезазначених постановах наголошує, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави, що у свою чергу виконано не було, оскільки наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Крім того, прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Варто також зазначити, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень.

З урахуванням вищенаведеного Верховний Суд у зазначених вище постановах наголошує на відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги вищевикладене та зазначені висновки Верховного Суду, відповідно до дискреційних повноважень суду в оцінці підстав звернення прокурора, вбачається, що підстав для представництва прокурором субєктів владних повноважень, в інтересах яких подана дана позовна заява, немає, оскільки прокурор здійснює представництво виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина перша статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), а такі підстави ним не доведені, а тому позовну заяву заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Ківерцівського РУЮ Волинської області до ГУ Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 56, п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, Закону України «Про прокуратуру», суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Позовну заяву заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання ухвали суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька