Номер провадження: 22-ц/813/4512/19
Номер справи місцевого суду: 523/186/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

заінтересована особа: ПАТ «Укрсиббанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційні скарги ОСОБА_2 та заступника начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельничука Руслана Валерійовича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року, постановлену суддею Аліною С.С.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії начальника Другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О., також на неправомірні дії державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Свідерської М.Г. та просила визнати неправомірними та скасувати доручення від 29.11.2017 року про передачу виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого начальника другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О., також визнати неправомірною та скасувати та постанову від 30.11.2017 року про прийняття виконавчих проваджень у зв`язку із реорганізацією відділу державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Свідерської М.Г.

Скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2014 року та відповідно до виконавчого листа №523/17044/13-ц стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість в сумі 65937,16 доларів США та 39682,22 грн., рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2014 року та виконавчого листа №523/16431/13-ц стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 46842,00 доларів США та 1720,50 грн. Постановами про відкриття виконавчих проваджень від 21.04.2015 року старшим державним виконавцем другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Шевчук О.Ю. було відкрито виконавче провадження №47242009 за виконавчим листом №523/170044/13, виконавче провадження №472242095 за виконавчим листом №523/16431/13. На виконання наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2015 року №979/5 «Про реорганізацію та утворення відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції» та наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.07.2015 року №367/03-06 обов`язки щодо прийняття матеріалів виконавчого провадження покладено на Суворовський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції, у зв`язку з чим постановами від 17.10.2015 року старшим державним виконавцем другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Свідерською М.Г. було прийнято виконавчі провадження №472242095 та №47242009. 15.02.2017 року Міністерством юстиції України було прийнято наказ №375/5 «Про реорганізацію відділів державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області». ОСОБА_1 вказувала про те, що на підставі зазначеного виконавчі провадження передавалися із Суворовського ВДВС м. Одеса правонаступнику - Другому Суворовському ВДВС м. Одеса. За даними автоматизованої системи виконавчого провадження, державним виконавцем Свідерською М.Г. ухвалено постанови від 27.10.2017 року про передачу матеріалів виконавчих проваджень №472242095, №47242009. За даними автоматизованої системи виконавчого провадження, старшим державним виконавцем Кравченко Я.О. прийнято до виконання виконавчі провадження №472242095, №47242009 на підставі автоматичного розподілу справ у зв`язку із реорганізацією відділу, про що свідчить зміст постанов від 29.11.2017 року. Крім того, за матеріалами виконавчих проваджень №472242095, №47242009, які знаходяться у державного виконавця Свідерської М.Г. в паперовому форматі, зазначені постанови від 27.10.2017 року, постанови старшого державного виконавця Кравченко Я.О. від 29.11.2017 року відсутні. Проте наявна постанова державного виконавця Другого Суворовського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Свідерської М.Г. від 23.11.2017 року про об`єднання виконавчих проваджень №472242095, №47242009 у зведене виконавче провадження №55491636. Також, державним виконавцем Свідерською М.Г. був складений Акт державного виконавця від 21.12.2017 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджений начальником Другого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О., що є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а саме: нежитлове приміщення перукарні загальною площею 141,1 кв. м., за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зазначала, що жодних доказів передачі виконавчих проваджень в установленому Законом порядку з 29.11.2017 року по 21.12.2017 року і далі від старшого державного виконавця Кравченко Я.О. до державного виконавця Свідерськї М. Г. не вбачається, як з матеріалів виконавчого провадження в паперовому варіанті, так і за даними автоматизованої системи виконавчого провадження.

Начальник Другого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О. законність дій державного виконавця Свідерської М.Г. не перевірив, безпідставно затвердив Акт державного виконавця від 21.12.2017 року про проведення електронних торгів не звернувши уваги, що повноваження на складення такого Акту мав виключно старший державний виконавець Кравченко Я.О., яким 29.11.2017 року були прийняті постановами до ведення виконавчі провадження №472420009, №472420095. При цьому ОСОБА_1 вказувала, про те що доручення начальника Другого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченка Є.О. від 29.11.2017 року та постанови від 30.11.2017 року державного виконавця Свідерської М.Г., якими обґрунтовується правомірність дій державного виконавця, не містять матеріали виконавчих проваджень №472420009, №472420095 в паперовому форматі та за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, за відзивом від 10.12.2018 року за підписом начальника Другого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Галати Д.В. доручення та постанова про прийняття виконавчого провадження знаходяться у номенклатурі справ в канцелярії відділу.Постанова Свідерської М. Г. від 30.11.2017 року про прийняття виконавчого провадження обґрунтовує прийняття виконавчих проваджень №472420009, №472420095 у зв`язку з проведеною реорганізацією та загальною передачею виконавчих проваджень з суворовського ВДВС до Другого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області. В той же час доручення начальника другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є. О. від 29.11.2017 року передає виконавче провадження від одного державного виконавця відділу іншому державному виконавцю відділу. Начальником другого Суворовського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О. та державним виконавцем Свідерською М.Г. здійснені неправомірні дії в частині винесення доручення від 29.11.2017 року про передачу виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, в частині ухвалення постанови від 30.11.2017 року про прийняття виконавчих проваджень у зв`язку із реорганізацією відділу. У зв`язку з вищевикладеним з метою захисту своїх цивільних прав, ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною скаргою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії начальника другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О. неправомірними в частині винесення доручення від 29.11.2017 року про передачу виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого. Визнано дії державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Свідерської М.Г.- неправомірними, в частині ухвалення постанови від 30.11.2017 року про прийняття виконавчих проваджень у зв`язку із реорганізацією відділу. Визнано неправомірним та скасовано доручення від 29.11.2017 року про передачу виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого начальника другого Суворовського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О. Визнано неправомірною та скасовано постанову від 30.11.2017 року про прийняття виконавчих проваджень у зв`язку із реорганізацією відділу державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Свідерської М.Г.

Зазначену ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку заступник начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Мельничук Р.В.

В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідності фактичним обставинам справи ставиться питання про скасування ухвали та постановлення нової, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу заступник начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Мельничук Р.В. обґрунтовує тим, що судом першої інстанції встановлено, що оскаржувані виконавчі провадження не були внесені в реєстр автоматизованої системи виконавчого провадження, але цей факт не відповідає дійсності, так як вказані провадження велися в АСВП в повному обсязі. Крім того ОСОБА_4 зазначає, що з постановленої ухвали вбачається відсутність необхідного обсягу правової дієздатності державного виконавця при скаладані процесуальних документів, однак дане твердження не відповідає дійсності. ОСОБА_4 звертає увагу на те, що 30.11.2017 року державним виконавцем Свідерською М.Г. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження на виконання доручення начальника, отже з 30.11.2017 року у державного виконавця Свідерської М.Г., є усі повноваження проводити виконавчі дії в рамках вище вказаних виконачих проваджень. Апелянт зазначає, що з різних причин, не внесення сканкопії документа в реєстр АСВП, не передбачено законодавством визнання незаконності такого документу.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якому зазначила, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги такими, що не можуть прийматись до уваги.

Апелянт - заступник начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Мельничук Р.В. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, а тому апеляційний суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи скаргу, суд вважав, що вона є обґрунтованою огляду на таке.

Судом встановлено те, що Суворовським районним судом міста Одеси ухвалено судові рішення від 13.03.2014 року та від 16.01.2014 року, на їх виконання видано виконавчі листи №523/17044/13-ц, №523/16431/13-ц.

За даними виконавчими листами відкрито виконавчі провадження №472420009 та №472420095.

Відповідно до реєстру автоматизованої системи виконавчого провадження, що не заперечується сторонами у судовому засіданні, саме державним виконавцем Свідерською М.Г. постановами від 27.10.2017 року передано виконавчі провадження №472420009 та №472420095 із Суворовського ВДВС м. Одеса до правонаступника - Другого Суворовського ВДВС м. Одеса.

29.11.2017 року старшим державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС м. Одеса Кравченком Я.О. винесено відповідні постанови про прийняття виконавчих проваджень №472420009, №472420095.

Судом встановлено, що представник Другого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області визнав відсутність доручення начальника відділу Шевченко Є.О. від 29.11.2017 року та відсутність постанови державного виконавця Свідерської М.Г. від 30.11.2017 року в реєстрі автоматизованої системи виконавчого провадження.

Також, представником Другого Суворовського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області не надано до суду жодних доказів щодо спростування доводів скаржника щодо відсутності оригіналів зазначеного доручення від 29.11.2017 року та постанови від 30.11.2017 року на паперовому носії в матеріалах виконавчих проваджень №472420009 та №472420095, не надано доказів направлення державним виконавцем Свідерською М.Г. постанови від 30.11.2017 року сторонам виконавчого провадження.

Суд розглянув справу в межах заявлених вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Постанова державного виконавця може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 5 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження.

Механізм функціонування автоматизованої системи визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 року за № 1126/29256.

Відповідно до п.6 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, система забезпечує реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції та етапів її проходження; об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями; реєстрацію виконавчих дій та виготовлення документів виконавчого провадження; контроль за дотриманням строків вчинення виконавчих дій; надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження в електронному вигляді.

Відповідно до ч.2,4 розділу 4 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює начальник відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до п.3 розділу ІX Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження керівник органу державної виконавчої служби за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження здійснює контроль за дотриманням строків внесення виконавчих документів відповідальною особою до автоматизованої системи виконавчого провадження; законністю, своєчасністю та повнотою вчинених державними виконавцями виконавчих дій та винесених процесуальних рішень; своєчасністю та повнотою внесення до Системи відомостей про вчинені виконавчі дії.

Ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями визначено в Правилах, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 року №1829/5.

Забезпечення організації ведення діловодства та архіву, контроль за дотриманням цих Правил в органах державної виконавчої служби покладаються на керівника органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.7 розділу І Правил, до документів, віднесених до компетенції органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, належать документи, які створюються або отримуються органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем при примусовому виконанні рішень (документи виконавчого провадження), та інші службові документи (службові документи).

Документи виконавчого провадження, в тому числі скарги, заяви (клопотання) сторін, інших учасників виконавчого провадження, та матеріали за результатами їх розгляду є невід`ємною частиною виконавчого провадження і долучаються до нього.

На підставі викладеного суд вважав, про те, що доручення від 29.11.2017 року начальника відділу Шевченка Є.О. про передачу виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого та постанова державного виконавця Свідерської М.Г. від 30.11.2017 року про прийняття виконавчих проваджень в результаті реорганізації відділу суперечать змістом одне одному, не долучені до матеріалів виконавчого провадження і не відповідають вимогам закону, тому є підстави для їх скасування.

Згідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до наказів №375/5 від 15.02.2017 року Міністерства юстиції України та №311/03-06 Головного управління юстиції в Одеській області проведено реорганізацію відділу державної виконавчої служби.

На виконання порядку передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження був проведений авторозподіл виконавчих проваджень.

З посиланням на ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Кравченко Я.О. постановлено 29.11.2017 року прийняти виконавчі провадження №472420009 та №472420095 до примусового виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не надав суду письмові відомості про передачу виконавчих проваджень в установленому законом порядку, в період з 29.11.2017 року по теперішній час, саме від старшого державного виконавця Кравченко Я.О. до державного виконавця Свідерськї М.Г.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що державний виконавець Свідерська М.Г. станом на 27.10.2017 року не мала службових повноважень (компетенції) за виконавчими провадженнями №472420009 та №472420095 з проведення будь-яких виконавчих дій, ухвалення постанов, укладення правочинів в межах зазначених виконавчих проваджень, в тому числі при складені Акту про проведення електронних торгів від 21.12.2017 року, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби місто Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Свідерської М.Г., начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби місто Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевченко Є.О. про визнання дій неправомірними підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення скарги. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправильності висновків суду першої інстанції, що оскаржувані виконавчі провадження не були внесені в реєстр автоматизованої системи виконавчого провадження, не відповідають дійсності, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

В ході розгляду справи в районному суді, державний виконавець обставини вказані у рішенні суду не заперечував, що підтверджується протоколом судового засідання, тоді як зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами та зауваження щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, державний виконавець не подав.

Також апеляційний суду відхиляє доводи апелянта, що судом першої інстанції невірно вказано, що оскаржувані виконавчі провадження не були внесені в реєстр автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки таких висновків оскаржуване рішення не містить. В ухвалі районного суду йдеться лише про відсутність в реєстрі автоматизованої системи виконавчого провадження доручення начальника відділу Шевченко Є.О. від 29.11.2017 року, відсутність постанови державного виконавця Свідерською М.Г. від 30.11.2017 року, що й було предметом розгляду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо задоволення скарги не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу заступника начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельничука Руслана Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева