ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6289/19 Справа № 213/861/18 Суддя у 1-й інстанції - Соловйова Л. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "УкргазБанк"

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "УкргазБанк" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року, яке постановлено суддею Соловйовою Л.Я. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 08 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ПАТ АБ "УкргазБанк"звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення збитку, спричиненого внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання, а також стягнення заборгованості по пені.

В обґрунтування позову зазначено, що 19.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк», правонаступником якого ПАТ АБ "УкргазБанк", і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №30/03/6, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 57500 доларів США на строк з 19.02.2008 року по 16.02.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних у валюті кредиту, а на прострочену заборгованість - 13,5% річних у валюті кредиту.

19.02.2008 року на виконання умов кредитного договору, на поточний рахунок Позичальника №262002801.840 Банком було перераховано 57 500 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №30/03/6/1п від 19.02.2008 року, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання перед кредитором солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами обов`язків за кредитним договором та договором поруки, рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2010 року був задоволений повністю позов Банку до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , але замість заборгованості у доларах США, суд стягнув еквівалент заборгованості у гривні, в перерахунку за офіційним курсом НБУ (800,2400 грн. за 100 доларів США станом на 28.01.2010р.) - 417 017,95 грн. Вказане рішення суду було виконано в повному обсязі. Зарахування коштів на погашення боргу по кредиту у доларах США здійснювалось банком за встановленим НБУ офіційним курсом на день надходження коштів від ДВС. При цьому, курс купівлі на МВРУ і офіційний курсу НБУ в кожному випадку були різними, але в усіх випадках перевищували той, який визначив суд у первинному рішенні про стягнення боргу.

В результаті, на погашення боргу по кредиту всього за період з 28.01.2010 року по 25.06.2014 року від органу ДВС надійшло 18 532,19 доларів США, чого не вистачило для повного погашення реальної заборгованості. Залишок непогашеної заборгованості по кредиту склав 9147,97 доларів США.

Зазначають, що первинне рішення суду про стягнення боргу в частині перерахування заборгованості в доларах США у гривневий еквівалент не в повній мірі відновило порушене право банку, на захист якого він звертався до суду.

З моменту ухвалення первинного рішення суду, кредитний договір продовжував діяти, заборгованість за тілом кредиту була погашена не в повному обсязі та складала 9070,18 доларів США. Проценти за користування кредитом продовжували нараховуватись у зв`язку із чим виникла заборгованість за простроченими відсотками в сумі 4475,94 доларів США, а також пеня в розмірі 34 727,81 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2015р. по справі №213/3288/14-ц позовні вимоги Банку були задоволені у повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитом станом на 26.05.2015р.: 9 070,18 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, 80,76 дол. США - заборгованість по поточним процентам, 5 255,59 дол. США -заборгованість по простроченим процентам, 29 073,81 грн. - пеня на кредит, 51819,14 грн. - пеня на відсотки, 22 800,00грн. - штраф.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р., яке залишене без змін ухвалою ВССУ від 30.11.2016р року - вказане рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2015р. було скасовано частково, а саме: позивачу було відмовлено у стягненні тіла кредиту в сумі 9 070,18 доларів США. Заборгованість стягнута за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області була погашена відповідачами по справі.

Також зазначають, що серед вимог, заявлених у другому позові, відсутні вимоги щодо стягнення збитків від курсових коливань.

Вважають, що сума кредиту в розмірі 9141,97 доларів США, що залишилась непогашеною після повного виконання первинного рішення про стягнення боргу, є реальним збитком Банку, пов`язаним із різницею валютного курсу на день ухвалення судового рішення, та на момент його фактичною виконання позичальником.

Враховуючи, що суму боргу по кредиту відповідач ОСОБА_1 погашав в примусовому порядку частинами, протягом тривалого періоду часу, без врахування строків погашення та у значно меншому розмірі, ніж це передбачено кредитним договором, позивач вважає, що у підсумку повністю кредит так і не погашено - на суми несвоєчасно погашеного кредиту нараховувалась пеня, розмір якої за період з 27.05.2015р. по 22.01.2017р. (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за другим рішення суду) складає 92875,69 грн..

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 збиток в розмірі 9141,97 доларів США, спричинений внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США, в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання, стягнути заборгованість по пені в загальній сумі 92875,69 грн. Також позивач просив стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 4948,17 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2010 року був задоволений повністю позов Банку до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , але замість заборгованості у доларах США, суд стягнув еквівалент заборгованості у гривні, в перерахунку за офіційним курсом НБУ (800,2400 грн. за 100 доларів США станом на 28.01.2010р.) - 417 017,95 грн. Вказане рішення суду було виконано в повному обсязі. Зарахування коштів на погашення боргу по кредиту у доларах США здійснювалось банком за встановленим НБУ офіційним курсом на день надходження коштів від ДВС. При цьому, курс купівлі на МВРУ і офіційний курсу НБУ в кожному випадку були різними, але в усіх випадках перевищували той, який визначив суд у первинному рішенні про стягнення боргу.

В результаті, на погашення боргу по кредиту всього за період з 28.01.2010 року по 25.06.2014 року від органу ДВС надійшло 18 532,19 доларів США, чого не вистачило для повного погашення реальної заборгованості. Залишок непогашеної заборгованості по кредиту склав 9147,97 доларів США.

Зауважує на тому, що судом першої інстанції не враховано, що сума кредиту в розмірі 9141,97 доларів США, що залишилась непогашеною після повного виконання первинного рішення про стягнення боргу, є реальним збитком Банку, пов`язаним із різницею валютного курсу на день ухвалення судового рішення та на момент його фактичною виконання позичальником.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ "УкргазБанк", і ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №30/03/6, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 57500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних у валюті кредиту з кінцевим терміном повернення 16.02.2018 року.

Згідно п.3.3.3 укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплачувати суму кредиту в розмірі не менше 1/120 від суми отриманого кредиту, що становить 480,00 доларів США (а.с.6-8). Отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 підтверджується заявою на видачу готівки від 19.02.2008 року (а.с.9).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ "УкргазБанк", та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №30/3/06/1п від 19.02.2008 року, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов`язання перед позивачем солідарно відповідати по зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , що виникли з умов кредитного договору №30/03/6 від 19.02.2008 року. Поручитель - відповідач ОСОБА_2 , зобов`язалась нести солідарну відповідальність з Позичальником ОСОБА_1 перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору (а.с.10-12).

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» прострочену заборгованість у розмірі 417017 грн. 95 коп., що еквівалентно за офіційним курсом гривні до долара США станом на 28.01.2010 року, встановленим НБУ - 52111,61 доларів США, а також стягнуто пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом в розмірі 9727 грн. 92 коп.

Рішення набрало законної сили 07.05.2010 року (а.с.13-14).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року було задоволено позов ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та пені та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року станом на 26.05.2015 року в сумі 14406,53 доларів США, та 103692,95 грн., в тому числі строкову заборгованість по кредиту- 9070,18 дол. США; поточну заборгованість по процентах- 80,76 дол. США; прострочену заборгованість по процентах- 5255,59 дол. США; пеню на кредит -29073,81 грн.; пеню на відсотки 51819,14 грн.; штраф згідно п.4.2 Договору іпотеки 22800 грн. (а.с.15-18).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині стягнення строкової заборгованості по кредиту у розмірі 9070,18 доларів США -скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В частині стягнення розміру заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року, станом на 26 травня 2015 року в сумі 14406,53 доларів США - рішення суду змінено, зменшено цей розмір до 5336,35 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.19-21).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року залишено без змін та зазначено про обґрунтованість висновку Апеляційного суду про відсутність правових підстав для повторного стягнення з відповідачів строкової заборгованості по кредиту у розмірі 9070,18 доларів США та наявність правових підстав для зменшення розміру заборгованості за кредитним договором станом на 26 травня 2015 року до 5336,35 доларів США (а.с.22-26).

19 січня 2017 року ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості по кредиту згідно рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 28.07.2015 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року та ухвали ВССУ від 30.11.2016 року, а саме: погасив поточну заборгованість в сумі 80,76 доларів США, погасив прострочену заборгованість в сумі 5255,59 доларів США, погасив пеню на кредит в сумі 29073,81 грн., погасив пеню на відсотки в сумі 51819,14 грн., сплатив штраф, згідно п.4.2 договору іпотеки в сумі 22800 грн., а також сплатив на відшкодування витрати по сплаті судового збору в сумі 1192,89 грн. та 1192,89 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.28-33).

Із довідки позивача про надходження платежів за кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року вбачається, що за період з 30.01.2010 року по 25.06.2014 року на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року надійшло 40367,03 доларів США та 139704,04 грн. від органу Державної виконавчої служби; сума для зарахування на погашення кредиту згідно курсу - 18532,19 доларів США; сума для зарахування на погашення кредиту згідно курсу по рішенню суду - 27674,16 доларів США. Різниця внаслідок курсових коливань склала 9141,97 доларів США (а.с.43).

За період з 27.05.2015 року по 22.01.2017 року позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання, за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року, в розмірі 92875,69 грн. (а.с.44).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, що збитки по кредитному договору №30/03/6 від 19.02.2008 року на загальну суму 9141,97 доларів США, відображені в балансі позивача, а погашення заборгованості відбулося у національній валюті, виходячи з офіційного курсу Національного банку України на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає підстави зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця» не є упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц.

У даному випадку ПАТ АБ "Укргазбанк", як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, в 2010 році звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, що складається з простроченої заборгованості по кредиту, суми кредиту що підлягає достроковому поверненню, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с.13-14), погодившись із визначеним судом першої інстанції, при ухваленні рішення, розміром заборгованості у валюті гривні України, вказавши, що саме 417 017 грн. 95 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованістю за відсотками та пеню.

Отже, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті - гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Такий висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 361/1936/16-ц.

Крім того, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.

Такий висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 672/778/16-ц.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та правильно застосував норми матеріального права при вирішенні спору по суті.

При цьому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у позивача відсутнє право повторно стягувати пеню, нараховану в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення кредиту, а також неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України, банк не заявляв.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2010 року був задоволений повністю позов Банку до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , але замість заборгованості у доларах США, суд стягнув еквівалент заборгованості у гривні, в перерахунку за офіційним курсом НБУ (800,2400 грн. за 100 доларів США станом на 28.01.2010р.) - 417 017,95 грн. Вказане рішення суду було виконано в повному обсязі. Зарахування коштів на погашення боргу по кредиту у доларах США здійснювалось банком за встановленим НБУ офіційним курсом на день надходження коштів від ДВС. При цьому, курс купівлі на МВРУ і офіційний курсу НБУ в кожному випадку були різними, але в усіх випадках перевищували той, який визначив суд у первинному рішенні про стягнення боргу, оскільки позивач по справі не оскаржив вказане рішення суду першої інстанції, таким чином погодився із судовим рішенням, яким заборгованість за кредитним договором, в тому числі дострокове погашення тіла кредиту, було стягнуто з боржників, отже не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на погашення боргу по кредиту всього за період з 28.01.2010 року по 25.06.2014 року від органу ДВС надійшло 18 532,19 доларів США, чого не вистачило для повного погашення реальної заборгованості, залишок непогашеної заборгованості по кредиту, на думку позивача, склав 9147,97 доларів США, оскільки позивачем не надано суду доказів, що збитки по кредитному договору №30/03/6 від 19.02.2008 року на загальну суму 9141,97 доларів США відображені в балансі позивача, а погашення заборгованості відбулося у національній валюті, виходячи з офіційного курсу Національного банку України на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що сума кредиту в розмірі 9141,97 доларів США, що залишилась непогашеною після повного виконання первинного рішення про стягнення боргу, є реальним збитком Банку, пов`язаним із різницею валютного курсу на день ухвалення судового рішення, та на момент його фактичною виконання позичальником, оскільки, як зазначено вище, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті - гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "УкргазБанк" залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: