Справа № 346/1802/19
Провадження № 2/346/1319/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого-судді П"ятковського В.І.,

за участю секретаря Корбут Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог : Коломийська міська рада, про визнання права власності та припинення права на частку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись до суду посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, виданого бюро по приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження від 12 грудня 1994 року № 4374 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Рішенням Коломийської міської ради від 13 жовтня 2016 року за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності зареєстрована земельна ділянка площею 0,0228 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Федьковича, 25/1 в м. Коломиї Івано-Франківської області.

В 2014 році ОСОБА_4 здійснив реконструкцію квартири з добудовою, в зв"язку з чим змінилась її площа з 61,6 кв.м. на 216,3 кв.м.

22 листопада 2017 року ОСОБА_4 помер, про що 23 листопада 2017 року складено відповідний атковий запис за № 592.

Зазначає, що він є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого, так як дружина померлого ОСОБА_2 та син померлого, ОСОБА_3 на спадщину не претендують.

З метою оформлення спадщини після смерті батька, звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак оскільки за життя померлим було здійснено реконструкцію житлового будинку, а правовстановлюючі документи на це відсутні, то нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а міським головою Коломийської міської ради надано роз»яснення стосовно спору що виник та рекомендовано звернутися до суду.

Вважає, що він має право оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки спірна квартира відповідає діючим державним будівельним нормам і стандартам України, що надає можливість її використання за призначенням, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідачі на спадщину не претендують, від належних їм часток в майні відмовляються в його користь, а тому просить позов задовольнити, справу розглянути у його відсутності.

Відповідачі подали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі, не заперечують проти задоволення позову, на спадщину після смерті ОСОБА_4 не претендують, від належних їм часток в майні відмовляються.

Представник третьої особи без самостійних вимог подав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності та винести рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Взявши до уваги заяви сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги належно обгрунтованими виходячи із наступного.

Як видно із досліджених доказів, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 61,6 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, виданого бюро по приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження від 12 грудня 1994 року № 4374 (а.с.13).

Рішенням Коломийської міської ради від 13 жовтня 2016 року за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності зареєстрована земельна ділянка площею 0,0228 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Федьковича, 25/1 в м. Коломиї Івано-Франківської області, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 71454731 від 26 жовтня 2016 року (а.с.14).

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 61850 від 16 липня 2018 року загальна площа вищевказаної квартири становить 216,3 кв.м. (а.с.19).

22 листопада 2017 року ОСОБА_4 помер, про що 23 листопада 2017 року складено відповідний атковий запис за № 592 (а.с.10).

Після його смерті відкрилась спадщина за законом на 1/4 частину зазначеної квартири та земельної ділянки за вказаною вище адресою.

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом на майно померлого, оскільки дружина померлого, ОСОБА_2 та син померлого, ОСОБА_3 на спадщину не претендують, про що подали письмові заяви.

З метою оформлення спадщини після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою, однак отримав 08 серпня 2018 року відмову, оскільки із доданої виписки інвентаризаційних матеріалів вбачається, що спадкодавець здійснив самочинну реконструкцію, на яку правовстановлюючий документ не отримав а з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно неможливо визначити частку земельної ділянки, яка належала померлому ОСОБА_4.

У листі Коломийської міської ради від 07 березня 2019 року № М/288 зазначено, що у відповідності до п. 10 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів" затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об"єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпеченої експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об"єкта.

У відповідності до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»роз'яснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, встановлено, що технічний стан будівельних та огороджувальних конструкцій будівлі задовільний, без наявних ушкоджень, відповідає вимгам надійності та безпечної їх експлуатації, не загрожує життю і здоров»ю людей; будівельно-монтажні роботи виконані з дотриманням вимог державних стандартів, будівельних норм і правил; будівля забезпечена інженерними мережами та комунікаціями та придатна для експлуатації її за цільовим призначенням та рекомендується для визнання на неї права власності(а.с.50-58).

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_2, від 15 червня 2011 року загальна площа квартири складає 216,3 кв.м., житлова - 150,6 кв.м.

Згідно звіту про оцінку майна від 01 квітня 2019 року, ринкова вартість квартири становить 1273534,00 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦКУкраїни право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За статтею 89 Земельного кодексу України у спільній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку, при цьому вони мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Таким чином, в результаті проведеної реконструкції квартири частки співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 змінились і вони відмовились від належних їм часток в спільній сумісній власності земельної ділянки і квартири в користь позивача

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з того, що позивач є спадкоємцем за законом на майно, що належало померлому на день смерті, а померлим за життя не оформлено самочинну добудову, яка здійснена у відповідності до діючих норм і є безпечною для використання, даний факт ніким не оспорюється, інші співвласники від належних їм часток відмовились, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими до задоволення.

На підставі наведеного та ст.ст. 15,16,29, 331, 375, 376, 392, 1222, 1268 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 120 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП : НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП : НОМЕР_2 на належні їм по 1/4 частині квартири АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,0228 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :24001:0090 в м. Коломия по вул. Федьковича, 25/1, Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності на квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 216,3 кв. м., житловою площею 150,6 кв. м, господарські будівлі і споруди : гараж (літера Б), сарай (літера В), погріб (літера Г), убиральню (літера Д) та на землеьну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0228 га, кадастровий номер :24001:0090, що знаходиться в м. Коломия по вул. Федьковича, 25/1, Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П'ятковський В. І.