Провадження № 22-ц/824/5402/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 липня 2014 року, стягнуто з Державної казначейської служби України на його користь 165648 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. Виданий на підставі судового рішення виконавчий лист надіслано відповідачу і отримано ним 06 жовтня 2014 року, однак зарахування йому коштів на картковий рахунок здійснено лише 01 вересня 2015 року.

Окрім того, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 липня 2015 року,стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України на його користь 18551,58 грн. на відшкодування втраченого заробітку внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури. Перерахування коштів здійснено лише 24 грудня 2015 року.

Вказував, що внаслідок тривалого невиконання судових рішень йому завдано моральної шкоди, яка полягає у різкому погіршенні його фізичного і психологічного стану, він постійно перебуває у депресії і роздратованості, з'явилися безсонні ночі, він вимушений звертатися за медичною допомогою, моральні і фізичні страждання вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Завдану моральну шкоду оцінив у розмірі 50000 грн., яку просив стягнути із Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну

- 2 -

скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що стягнуті судом кошти не були перераховані йому відповідачем у встановлений законом тримісячний строк з дня надходження необхідних документів, що у свою чергу доводить факт заподіяння йому моральної шкоди. Суд не врахував рішення інших судів з цього приводу, які він додав до позову.

Відповідач Державна казначейська служба України відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 50000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог. При цьому суд виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, а тому, позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність позовних вимог, вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 липня 2014 року, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 165648 грн.

Виданий на підставі вказаного судового рішення виконавчий лист, позивачем надіслано відповідачу і отримано ним 06 жовтня 2014 року. Перерахування відповідачем коштів у розмірі 165648 грн. на картковий рахунок позивача здійснено 01 вересня 2015 року.

Також судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 липня 2015 року,стягнуто за рахунок коштів державного

- 3 -

бюджету України на користь ОСОБА_2 на відшкодування втраченого заробітку 18551,58 грн. Зобов'язано Державну казначейську службу України провести списання коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень.

На підставі вказаного судового рішення Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 21 серпня 2015 року видано виконавчий лист, перерахування коштів за яким у розмірі 18551,58 грн. здійснено відповідачем 24 грудня 2015 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, яка серед іншого передбачає відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади в тому числі у випадках, встановлених законом (п.3 ч.2 ст.1167 ЦК).

Відповідно до положень ст.1173 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що за загальним правилом моральна шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Проте, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади з урахуванням положень ст.1173 ЦК України вина не входить до складу цивільного правопорушення і не підлягає доведенню.

- 4 -

З огляду на предмет спору в даній справі предметом доказування є факт заподіяння позивачу шкоди з боку відповідача, протиправність діяння останнього та причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача і спричиненням моральної шкоди позивачам.

Оскільки, позивач не надав суду доказів заподіяння йому незаконною бездіяльністю відповідача моральної шкоди, як і доказів про наявність підстав для її відшкодування, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнуті судом кошти не були перераховані відповідачем у встановлений законом тримісячний строк з дня надходження необхідних документів, що на думку скаржника доводить факт заподіяння йому моральної шкоди, необгрунтовані.

Як вище вказувалося для відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести наявність складу цивільного правопорушення, в тому числі факт заподіяння шкоди та в чому вона полягає. Позивач всупереч вимогам ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, взагалі не надав суду жодного належного і допустимого доказу, передбаченого ст.76 ЦПК України, який би підтверджував факт заподіяння йому моральної шкоди.

В матеріалах справи міститься лише позов з додатками, а саме: копії судових рішень, копії виконавчих листів та докази їх надсилання відповідачу, а також докази перерахування коштів. Проте наведені документи не є доказами завдання позивачу моральної шкоди, зокрема що у нього різко погіршився фізичний і психологічний стан, він постійно перебуває у депресії і роздратованості, з'явилися безсонні ночі, він вимушений звертатися за медичною допомогою, моральні і фізичні страждання вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя, проти чого заперечує відповідач.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що відповідач невчасно, з порушенням тримісячного строку, передбаченого ч.4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. 48 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) перерахував позивачу 165648 грн. за рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 липня 2014 року.

Водночас сам факт невчасного перерахування коштів не тягне безумовного (автоматичного) виникнення моральної шкоди, заподіяння якої підлягає доведенню у загальному порядку.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів враховує, що у справі відсутні докази несвоєчасного перарахування позивачу коштів у розмірі 18551,58 грн. за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року. Виконавчий лист на підставі цього рішення видано 21 серпня 2015 року, а кошти перераховані 24 грудня 2015 року, проте позивач не надав суду доказів як про дату направлення даного виконавчого листа відповідачу, так і про дату його отримання, що унеможливлює встановлення факту порушення тримісячного строку.

Посилання у скарзі на те, що відшкодування даної суми - 18551,58 грн. мало відбутися на підставі постанови слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області про визначення розміру шкоди від 15 листопада 2013 року, безпідставні, оскільки дана постанова скасована прокуратурою Житомиської області і 08 січня 2015 року повернута казначейською службою без виконання, а відшкодування 18551,58 грн. відбулося саме на підставі судового рішення, а не інших документів.

- 5 -

Інших доводів щодо незаконності рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: