Номер провадження: 22-ц/813/2120/19
Номер справи місцевого суду: 18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: позивачки ОСОБА_2 і її представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року (одноособово суддя Бойчук А.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

29.05.2018 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування від 06.10.2004 року, який укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_3

Позов обґрунтовано наступним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2017 року встановлені факти про те, що 06.10.2004 року шляхом укладання нотаріально посвідченого договору дарування позивачка подарувала ОСОБА_4 21/100 частину квартири АДРЕСА_2, а у подальшому ОСОБА_4 продав зазначену нерухомість.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації, зобов'язання не чинити перешкод і виселення встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2007 року, квартира АДРЕСА_1 з жовтня 2007 року належала ОСОБА_4, а ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі за договором піднайму від 04.11.2009 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, і, на підставі свідоцтва про право власності, власником спірної квартири є позивачка ОСОБА_3 Суд встановив, що позивачка є особою похилого віку 1932 року народження, з листопада 2015 року визнана інвалідом 1 групи безстроково і потребує постійного стороннього догляду, а допитані у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що зі слів ОСОБА_2 їм відомо, що позивачка продала свою квартиру на АДРЕСА_2 і купила квартиру на АДРЕСА_1, крім того, свідок ОСОБА_8 (донька відповідача) розповідала що ОСОБА_4 з доброї волі надавав допомогу ОСОБА_2, а іноді допомогу надавали інші члени його сім'ї, при цьому, свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 пояснили, що зі слів сім'ї ОСОБА_3 їм відомо про дарування квартири, а також відомо про те, що ОСОБА_4 та іноді інші члени сім'ї надавали допомогу ОСОБА_2

Суд у рішенні також зазначив, що з боку позивачки у судовому засіданні фактично було заявлено про наявність помилки щодо обставин правових наслідків укладеної угоди - її сподівання наявності правових наслідків договору у вигляді її права користуватись житлом після відчуження. Обставини проживання позивачки у квартирі, яка належала ОСОБА_4 (як спадкове майно отримано відповідачкою) встановлено рішенням апеляційного суду від 13.10.2016 року, і, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують додаткового доказування.

Посилаючись на те, що вона опинилась у скрутному життєвому становищі, у зв'язку з чим просила допомоги у ОСОБА_4, відповідно до договору дарування від 06.10.2004, вона подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар 22/100 квартири АДРЕСА_2, просила визнати недійсним правочин з підстав ст. ст. 229, 230 та 233 ЦК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2018 року ОСОБА_2 у позові відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивачка ОСОБА_2 не погодилась із рішенням суду від 05.10.2018 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника позивачки ОСОБА_2 зазначає: відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним; наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання визначається не тільки за фактом ознайомлення сторонами із текстом оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а з врахуванням віку позивача, його стану здоров'я та потреби у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивача проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування; рішенням суду від 19.10.2017 року встановлено, що позивачка є особою похилого віку, з листопада 2015 року є інвалідом 1 групи і потребує постійного стороннього догляду; у судовому засіданні заявлено про наявність помилки щодо обставин правових наслідків укладеної угоди у вигляді її права користуватись житлом після відчуження та про відсутність іншого нерухомого житла; дар оцінено в 23 637 гривень, однак за інвентаризаційною оцінкою квартири її вартість становить 120 557 гривень; послідовність дій ОСОБА_4 щодо відчуження подарованого майна, переселення і догляд за позивачкою свідчать про помилку під час укладення оспорюваного договору.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу представника позивачки залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, зазначаючи: апелянт посилається на ст. 229 ЦК України стверджуючи про помилку під час укладення правочину, однак її доводи є надуманими і нічим не підтверджені, не надано жодного доказу; про дарування квартири зазначала сама позивачка із посиланням на рішення суду у справі №22ц785/6489/16, яке є в матеріалах справи, а відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, викладені в рішенні обставини не потребують додаткового доказування й не заперечувались сторонами; не зважаючи на встановлення зазначених обставин, позивачка під різними підставами (обман, помилка, скрутне становище, інвалідність, похилий вік та інше) намагається визнати недійсним договір дарування, не надавши жодного підтвердження та обґрунтування підстав у чому полягали обман, помилка при укладенні договору; нотаріус Шепелюк Р.Ю. посвідчила договір дарування і надала з цього приводу пояснення суду; ствердження про скрутне матеріальне становище безпідставні, оскільки на час укладання договору дарування позивачка проживала разом із чоловіком, який у 2010 році склав на її користь заповіт, у 2011 році ОСОБА_2 отримала у спадщину від чоловіка 34 758 гривень і 10 476 доларів США, а також частину квартири за договором дарування по АДРЕСА_3, крім того, позивачка була вкладником у кредитній спілці пенсіонерів на суму 20 000 гривень, що у 2008 році складало більше ніж 4000 доларів США; позивачка не перебувала у скрутному становищі, а інвалідність по зору отримала у 2015 році і на час укладення договору дарування у 2004 році ця обставина не впливала обставини його укладення.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

06.10.2004 року, за договором дарування, позивачка подарувала ОСОБА_4 21/100 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.6,7,64,65).

З 25.11.2015 року позивачка є інвалідом по зору 1 групи безстроково (а.с.9).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.10.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у позові до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні і виселення без надання іншого жилого приміщення з квартири АДРЕСА_1 (а.с.34-37).

Судом апеляційної інстанції, на підставі письмових пояснень ОСОБА_2, встановлено, що у свій час вона подарувала належну їй квартиру по АДРЕСА_2 ОСОБА_4, а останній 09.10.2007 року придбав квартиру АДРЕСА_1 і вселив ОСОБА_2 у спірну квартиру, в якій ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає з 04.11.2009 року (а.с.35).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у позові про визнання удаваним договору дарування від 06.10.2004 року (а.с.10-12).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з оспорення правочину внаслідок помилки, обману та під впливом тяжкої обставини, які регулюються норами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що позивачка не довела того, що за своїм віком та станом здоров'я вона могла неправильно сприйняти або сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення (а.с.79-84).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (ст. ст. 229 ч.1, 230 ч.1, 233 ч.1 ЦК України).

Позивачка, всупереч ст. ст. 76-81 ЦПК України не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження помилки, обману або вчинення правочину під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах.

На підтвердження своїх доводів позивачка посилалась на судові рішення, зокрема на рішення апеляційного суду Одеської області від 13.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні та виселенні (а.с.34-37).

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.10.2016 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2007 року належала ОСОБА_4, а ОСОБА_2 проживає і зареєстрована у зазначеній квартирі з 2009 року. При цьому, ОСОБА_2 пояснювала, що у свій час вона подарувала належну їй квартиру по АДРЕСА_2 ОСОБА_4, а останній придбав квартиру на АДРЕСА_1 і вселив її у цю квартиру (а.с.35).

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.10.2016 року, слід зробити висновок про те, що до жовтня 2016 року позивачка ОСОБА_2 визнавала факт того, що вона подарувала належну їй частину квартири загального користування по АДРЕСА_2 ОСОБА_4, а останній придбав квартиру на АДРЕСА_1 і вселив позивачку до вказаної квартири, в якій вона проживає до цього часу.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника позивачки у скарзі про те, що: з листопада 2015 року позивачка є інвалідом 1 групи і потребує постійного стороннього догляду; у судовому засіданні заявлено про наявність помилки щодо обставин правових наслідків укладеної угоди у вигляді її права користуватись житлом після відчуження та про відсутність іншого нерухомого житла; дар оцінено в 23 637 гривень, однак за інвентаризаційною оцінкою квартири її вартість становить 120 557 гривень; послідовність дій ОСОБА_4 щодо відчуження подарованого майна, переселення і догляд за позивачкою свідчать про помилку під час укладення оспорюваного договору, - не заслуговують на увагу.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, при цьому, помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Для встановлення наявності помилки слід враховувати декілька факторів: неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість укладення іншого договору; вік особи та стан її здоров'я, потребу у догляді та сторонній допомозі; наявність у особи спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивача проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування.

У даному випадку, на час укладення договору дарування, позивачці виповнилось 72 роки (позивачка 1932 року народження, договір дарування укладений 06.10.2004 року). Матеріали справи не містять відомостей про те, що станом на жовтень 2004 року позивачка визнавалась інвалідом і за станом здоров'я потребувала догляду та сторонньої допомоги.

За твердженнями позивачки, ОСОБА_4 продав 21/100 частин квартири АДРЕСА_2, а 09.10.2007 року придбав квартиру АДРЕСА_1, в яку вселив її.

Позивачка ОСОБА_2 проживає і зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року і до цього часу.

Послідовність зазначених дій сторонами договору дарування після 06.10.2004 року дає підстави для висновку про відсутність доказів та обставин, які б свідчили про помилку, обман або вчинення правочину під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивачка не довела своїх вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч.1 п.п.1-3, ч.7 ЦПК України).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 24.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська