КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/3188/19

провадження № 22-ц/824/7012/2019

25 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Дуці В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року у складі судді Винниченко Л.М.,

встановив:

25.02.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила встановити факт належності їй на праві особистої приватної власності земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_1, та незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за вказаній земельній ділянці.

Заяву обґрунтувала тим, що 30.11.2009 року вона продала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві особистої приватної власності, за суму 638 472 грн, що на момент продажу була еквівалентна 80 000 доларів США.

За рахунок отриманих від продажу коштів 01.12.2009 року вона придбала земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_2 кадастровий НОМЕР_1, вартістю 24 000 грн.

Новосілківська сільська рада 23.12.2009 прийняла рішення про присвоєння номера земельної ділянки, відповідно до якого ділянка отримала №17А замість №17.

Земельна ділянка зареєстрована на її ім'я в Державному земельному кадастрі 14.02.2011 р. та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.01.2019 р. на праві приватної власності.

На вказаній земельній ділянці нею було розпочато будівництво житлового будинку, який на даний час знаходиться в стадії незавершеного будівництва готовністю 67%. Житловий будинок зареєстрований на її ім'я в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.02.2019 р. на праві приватної власності.

На момент придбання вказаної земельної ділянки та протягом будівництва житлового будинку вона знаходилася у шлюбі з ОСОБА_3

Вищезазначена земельна ділянка та незавершений будівництвом житловий будинок набуті нею за рахунок грошей від продажу квартири, яка належала їй на праві особистої приватної власності ще до укладення шлюбу з ОСОБА_3

Наявними правовстановлюючими та реєстраційними документами на земельну ділянку і житловий будинок не визначається на якому саме праві приватної власності ці об'єкти нерухомого майна належать їй: особистої чи спільної сумісної власності подружжя.

У зв'язку з тим, що ці два правові режими майна тягнуть абсолютно різні правові наслідки щодо його володіння, користування та розпорядження, виникає необхідність у юридичному закріпленні факту належності цих об'єктів нерухомого майна на праві особистої приватної власності. Чинне законодавство України не передбачає інших правових механізмів встановлення та юридичного закріплення факту права особистої приватної власності, ніж судовий.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на ті підстави, що предмет заяви про встановлення факту належності їй на праві особистої приватної власності підпадає під дію ст. 315 ЦПК України; ні з заяви ні з долучених до неї документів не випливає висновок про наявність спору про право. Факт наявності або відсутності спору про право суд мав можливість з'ясувати тільки в судовому засіданні.

Також зазначила, що статтею 57 СК України чітко визначено перелік підстав, відповідно до яких майно вважається особистою приватною власністю дружини або чоловіка і при відсутності спору щодо цього будь-яких інших доказувань не потребує.

Оскаржуваною ухвалою суддя виявила упередженість та небажання розглядати справу по суті заявлених вимог, чим виявила неповагу до учасників судового процесу.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інший учасник справи в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Приписами ч.1 ст.316 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Частиною 2 ст.316 цього Кодексу встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, законом визначено порядок встановлення факту, про який просить заявник, що виключає можливість його встановлення в порядку окремого провадження.

Доводи заявника про відсутність в даній справі спору про право є необґрунтованими.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлення обставини належності майна, набутого в шлюбі, на праві особистої приватної власності одному з подружжя, є окремим предметом доказування в позовному провадженні.

Необхідність усунення спірності взаємних прав та обов'язків сторін шляхом підтвердження існуючого розподілу прав та обов'язків також є результатом вирішення спору про право.

У порядку окремого провадження можливо підтвердити право, щодо якого відсутній факт його оспорення, а не право, щодо якого відсутній спір.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції, оскільки законодавством передбачено інший порядок підтвердження факту, по який просить заявник, а заявлені ОСОБА_2 вимоги свідчать про наявність спору про право, у зв'язку з чим справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги не вбачається порушень норм процесуального права, які можуть слугувати підставою для її скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк