Справа № 364/1521/18
Провадження № 2/364/78/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,

за участю:

Позивача та Відповідача,

інші учасники справи - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1,

до ОСОБА_2,

треті особи: Володарська районна державна нотаріальна контора Київської області,

Володарська селищна рада Київська області,

про встановлення юридичного факту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права на спадкування 1/2 частини житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 21.12.2018 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Володарська районна державна нотаріальна контора Київської області, Володарська селищна рада Київської області, про встановлення юридичного факту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права на спадкування 1/2 частини житлового будинку, в якій Позивач просить суд: встановити юридичний факт його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 до моменту її смерті, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6., та протягом шести місяців після її смерті за адресою: АДРЕСА_1.; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2015 р., видане Володарською районною державною нотаріальною конторою Київської області на ім'я ОСОБА_2 (Відповідач), та визнати за Позивачем в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за названою вище адресою.

На обґрунтування заявлених вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_6. померла спадкодавець - ОСОБА_3, якій за життя належав житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (далі - спірний житловий будинок). На момент смерті спадкодавця з нею проживали її діти, а саме: син ОСОБА_1 (Позивач), який проживав без реєстрації, та ОСОБА_2 (Відповідач), який був зареєстрований за названою адресою. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, Позивач листом від 12.04.2018 р. отримав відмову, з якої з'ясував, що 12.11.2015 р. Відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на весь спірний житловий будинок. Тому звернувся за захистом до суду.

Ухвалою суду від 24.01.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 13.03.2019 р. (а.с. 40-41); ухвалою від 13.03.2019 р. справу призначено до розгляду на 28.03.2019 р. (а.с. 72-73), відкладене на 12.04.2019 р. за клопотанням представника Позивача (а.с. 76).

У судовому засіданні 12.04.2019 р. Позивач позов підтримав, просив задовольнити, пояснивши, що за наведеною вище адресою спірного житлового будинку проживав з братом (Відповідачем) і матір'ю, батько помер у 1995 році. Спочатку проживав зі співмешканкою по вул. Миру, а в батьківській хаті (спірний житловий будинок) з 2000 року до 2011 року або до 2016 року, або в період з 2011 року до 2016 року, точно він не пам'ятає, потім з 2015-2016 року жив у с. Рубченки. Зараз хоче оформити спадщину, щоб був свій куточок, частина батьківської хати. Тому просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав, зробивши про це усну заяву, проти задоволення позову не заперечує, надав пояснення, що він проживав у спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 з народження, а останні чотири роки проживає за адресою по АДРЕСА_2 у квартирі їх двоюрідного брата. Стосовно проживання Позивача в спірному житловому будинку зазначив, що брат (Позивач) проживав у цьому будинку не постійно, але у 2011 році жив з ними, а скільки часу і період - точно не пам'ятає. Як він оформлював спадщину також не пам'ятає, але тоді йому допомагав двоюрідний брат, у квартирі якого вони зараз з Позивачем проживають.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено матеріалами справи.

Державний нотаріус Дяченко Л.Є. подала до суду 04.02.2019 р. заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 63), зазначивши, що нею 12.11.2015 р. було видано на ім'я Відповідача свідоцтво про право на спадщину як такому, що фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований за адресою місця проживання спадкодавця.

Володарський селищний голова ОСОБА_6 також подав до суду 05.02.2019 р. клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 64), вказавши про відсутність заперечень щодо встановлення юридичного факту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання за Позивачем права на спадкування 1/2 частини житлового будинку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши позовну заяву, додані до неї та інші наявні в справі документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу та наявність підстав для прийняття визнання позову Відповідачем, виходить з такого.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, умовами для визнання відповідачем позову є: подання письмової заяви відповідачем із зазначенням про визнання ним позову; відповідність такого визнання позову відповідачем вимогам закону та непорушність прав, свободи чи інтересів інших осіб.

На порушення наведених вимог частини першої статті 206 ЦПК України Відповідачем не було подано суду письмової заяви про визнання ним позову.

Стосовно відповідності позовних вимог та, відповідно, визнання відповідачем позову закону, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., та за життя належав спадкодавиці ОСОБА_3, що підтверджено доданою до позовної заяви фотокопією

технічного паспорту на цей будинок (а.с. 16), а також наявними в спадковій справі ОСОБА_3, копія якої надіслана на запит суду (а.с. 47) державним нотаріусом (а.с. 48-62), документами, зокрема: копією свідоцтва про право власності на названий будинок (а.с. 58); довідкою Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 10.09.2015 р. № 1978 на запит нотаріуса (а.с. 59).

Спадкодавець ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що суду підтверджено, зокрема, копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1, виданого повторно 08.06.2017 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 40 від 19.04.2011 р. (а.с. 12, 31).

Позивач і Відповідач є синами спадкодавиці ОСОБА_3, що підтверджено копією свідоцтва про народження Позивача - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, серія НОМЕР_2, виданого 11.12.1976 р. Володарським районним відділом ЗАГС, актовий запис № 110 (а.с. 11, 32), та копією свідоцтва про народження Відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, серія НОМЕР_3, виданого 08.10.1983 р. Володарським районним відділом ЗАГС Київської області, актовий запис № 113, що долучено нотаріусом до матеріалів спадкової справи ОСОБА_3, копія якої надіслана на запит суду (а.с. 54).

Як вбачається з матеріалів згаданої спадкової справи ОСОБА_3, копія якої надіслана на запит суду (а.с. 48-62), Відповідач 12.11.2015 р. як спадкодавець першої черги подав до Володарської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття ним спадщини, оскільки він постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_3 до дня її смерті, інших спадкоємців немає (а.с. 51), що було перевірено нотаріусом та підтверджено довідкою виконавчого комітету Володарської селищної ради за підписом на той час селищного голови ОСОБА_7 про проживання ОСОБА_2 (Відповідача) за адресою пров. Колгоспний, 14-а (спірний житловий будинок) разом з матір'ю ОСОБА_3 до дня її смерті, копія довідки наявна в справі (а.с. 53). Тому державним нотаріусом 12.11.2015 р. видано на ім'я ОСОБА_2 (Відповідача) свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за названою адресою (а.с. 62).

Наведені обставини також не заперечуються та визнаються учасниками справи, відтак не підлягають доказуванню (частина перша статті 82 ЦПК України).

Після спливу кількох років Позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса за оформленням спадщини на названий вище житловий будинок, яка листом від 12.04.2018 р. № 215 відмовила йому, зазначивши, що свідоцтво на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6. спадкодавиці ОСОБА_3 видано на ім'я ОСОБА_2 (Відповідач), оскільки той фактично прийняв спадщину як такий, що був зареєстрований та фактично проживав з нею, що вбачалося із згаданої вище довідки селищної ради; інші спадкоємці в цій довідці вказані не були та в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертались. При цьому нотаріусом вказано на розбіжності відомостей у наданій Позивачем довідці Володарської селищної ради Київської області, датованої вже 09.06.2017 р. та підписаної нинішнім селищним головою ОСОБА_6, оскільки той на час відкриття спадщини не був селищним головою, до того ж у підписаній ним довідці вказано, що Ви (Позивач) проживаєте за адресою спірного житлового будинку до дня видачі довідки (09.06.2017 р.), а з Ваших (Позивача) слів, насправді, проживаєте за іншою адресою, а саме: в с. Рубченки зі своєю співмешканкою. Тому нотаріусом роз'яснено Позивачеві право звернутися до суду в порядку статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з питання визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 15, 33).

Натомість Позивач звернувся до суду не з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а з цим позовом, в якому просить встановити юридичний факт його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 до моменту її смерті та протягом шести місяців після її смерті за адресою спірного житлового будинку, та відповідно визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину цього будинку.

На підтвердження спільного проживання із спадкодавцем та встановлення судом цього факту Позивачем надано копію згаданої вище у відповіді нотаріуса довідки виконавчого комітету Володарської селищної ради Київської області від 09.06.2017 р. № 1128 за підписом селищного

голови ОСОБА_6 (а.с. 13, 34), де зазначено, що ОСОБА_1 (Позивач), «дійсно проживав без реєстрації разом з матір'ю ОСОБА_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1 і проживає за вказаною адресою по даний час».

При цьому в підготовчому судовому засіданні всі учасники справи (Позивач, його представник та Відповідач) жодних клопотань, зокрема щодо виклику свідків, які могли б підтвердити спільне проживання для встановлення зазначеного факту, не заявляли, вказавши на відсутність у тому потреби (а.с. 72-74). Самостійно коло таких осіб (свідків) для їх виклику у порядку частини другої статті 294 ЦПК України суд визначити не міг через відсутність і неповідомлення учасниками будь-яких для цього даних.

З огляду на це, оцінюючи надані в судовому засіданні Позивачем і Відповідачем покази щодо місця проживання Позивача, періоду його ймовірного спільного проживання за адресою спірного житлового будинку (АДРЕСА_1.) разом із своєю матір'ю - спадкодавцем ОСОБА_3, суд виходить з такого.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово; при цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24/753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). За визначенням статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої вона проживає строком менше шести місяців на рік.

У своїй позовній заяві Позивач, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, просить суд встановити юридичний факт, а саме: факт його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 «до моменту її смерті, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, та протягом шести місяців після її смерті», тобто, з урахуванням наведених законодавчих норм щодо розмежування місця проживання і місця перебування особи, в період не менш як за півроку до дня смерті спадкодавця (з жовтня 2010 року) та протягом шести місяців після її смерті (до жовтня 2011 року).

У згаданій вище довідці органу місцевого самоврядування, наданій на підтвердження спільного проживання Позивача за названою адресою із спадкодавцем (а.с. 13, 34), селищним головою ОСОБА_6 зазначено, що Позивач «проживав без реєстрації разом з матір'ю … до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1 і проживає за вказаною адресою по даний час», тобто до 09.06.2017 р. (день видачі цієї довідки).

Водночас у судовому засіданні сам Позивач надав суду показання, що спростовують відомості, зазначені селищним головою ОСОБА_6 у цитованій довідці. Так, Позивач надав пояснення, що він проживав батьківській хаті (спірний житловий будинок) з 2000 року до 2011 року або до 2016 року, або в період з 2011 року до 2016 року, точно він не пам'ятає, проте потім з 2015-2016 року жив у с. Рубченки, хоча в цей останній названий період (2015-2016 роки) мав би проживати, як вказано в згаданій довідці селищної ради, в смт Володарка, а не в с. Рубченки. При цьому, як видно, плутався та взагалі не міг вказати суду більш менш точний період свого проживання в спірному житловому будинку разом із спадкодавцем.

До того ж Відповідач у судовому засіданні також надав пояснення, що вони з братом (Позивачем) останні чотири роки проживає за адресою по АДРЕСА_2 у квартирі їх двоюрідного брата, тобто останні чотири роки - це не менш як з 2015 року до тепер, у той час як у згаданій довідці Володарської селищної ради її головою за станом на 09.06.2017 р. названа інша адреса постійного місця проживання Позивача, а саме: по АДРЕСА_1, а не по АДРЕСА_2, як називали в суді самі сторони.

Отже, єдиний доказ, наданий суду на підтвердження постійного місця проживання Позивача разом із матір'ю (спадкодавцем ОСОБА_3.) за адресою спірного житлового будинку (АДРЕСА_1.), а саме: довідка виконавчого комітету Володарської селищної ради Київської області від 09.06.2017 р. № 1128 за підписом селищного голови ОСОБА_6 (а.с. 13, 34), містить відомості, що не відповідають усним показам навіть самих сторін у

справі (як Позивача, так і Відповідача), а також суперечать іншим наявним у справі документам, зокрема матеріалам витребуваної судом копії спадкової справи ОСОБА_3

Відповідно до положень частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При цьому за визначенням статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а згідно з приписами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За практикою Європейського суду з прав людини, яку суд застосовує як джерело права згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (зокрема, пункт 45 рішення ЄСПЛ від 17.03.2011 р. у справі «Бочаров проти України», заява № 21037/05).

Зважаючи на наведене, суд вважає, що Позивач не надав суду достатніх і достовірних доказів на підтвердження факту його постійного проживання разом із спадкодавцем на момент її смерті (часу відкриття спадщини), що в свою чергу виключає застосування частини третьої статті 1268 ЦК України як підставу встановлення судом обставин щодо прийняття Позивачем спадщини за фактом такого постійного проживання із спадкодавцем. При цьому Позивачем не стверджувалося в суді та матеріали справи, зокрема витребувані копії матеріалів спадкової справи спадкодавця ОСОБА_3, не містять доказів подання Позивачем заяви про прийняття спадщини ані протягом установленого законом шестимісячного строку, ані в інший строк.

За положеннями ЦК України спадкування здійснюється, зокрема, за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України); у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця (стаття 1261 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У зв'язку з викладеним суд виходить з правомірності видачі нотаріусом 12.11.2015 р. Відповідачеві ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом як такому, що є спадкоємцем першої черги (син спадкодавця ОСОБА_3.), був зареєстрований на момент смерті спадкодавця і до тепер, а також фактично проживав разом із спадкодавцем, а відтак прийняв спадщину (спірний житловий будинок), оскільки ним не було подано заяв про відмову від спадщини.

За таких обставин відсутні підстави для застосування статті 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, оскільки Відповідач, якому видано свідоцтво на право на спадщину (на спірний житловий будинок), як наведено вище, мав право на спадкування за законом спірного житлового будинку.

Крім того, суд вважає, що в разі зміни стосунків між сторонами чи наявності будь-яких інших обставин, що впливають на їх відносини, зокрема щодо спірного житлового будинку, Відповідач як власник цього будинку, якому належать всі права володіння, користування та розпоряджання цим майном (стаття 317 ЦК України), вправі на власний розсуд вчиняти зі своєю власністю будь-які правочини як дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення його цивільних прав та обов'язків щодо цього майна, в порядку, визначеному законом, а не шляхом зміни отриманих ним згідно із законом правовстановлюючих документів.

Таким чином, враховуючи усе викладене, недоведеність Позивачем факту проживання разом із спадкодавцем, відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним виданого Відповідачеві свідоцтва про право на спадщину за законом, тому за таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність підстав для прийняття визнання Відповідачем позову як такого, що не відповідає вимогам закону, та про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статей 328, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1272, 1300, 1301 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 2-4, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Володарська районна державна нотаріальна контора Київської області, Володарська селищна рада Київська області, про встановлення юридичного факту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права на спадкування 1/2 частини житлового будинку - відмовити.

Копії повного рішення суду направити учасникам справи (Позивачеві, Відповідачеві та третім особам).

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги - рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду буде складено не пізніше 22.04.2019 р.

Повне рішення суду складено 22.04.2019 р.

Суддя Л.А. Макаренко