КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8303/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року, ухваленого у складі судді Андрейчука Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . У жовтні 2016 року внаслідок протікання покрівлі даху будинку відбулося залиття їх квартири, в результаті чого спричинило позивачам збитків у сумі 36161,61 гривень. Вважають, що залиття та псування квартири сталося з вини Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва».

Тому, позивачі просили суд стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» на їх користь збитки завдані залиттям квартири у сумі 36161,61 гривень, моральну шкоду в розмірі 30000,00 гривень, у рівних частках.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року у позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 збитки у сумі 18080,85 гривень, відшкодування моральної шкоди у сумі 2500,00 гривень.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» на користь ОСОБА_2 збитки у сумі 18080, 85 гривень, відшкодування моральної шкоди у сумі 2500,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені вимог позивачів відмовити в повному обсязі. Вважає, що позивачами не надано висновку відповідних компетентних осіб або організацій щодо псування покрівлі даху. Вказує на те, що висновок експерта ОСОБА_3 складений без дотримання норм законодавства, а тому неналежним, недопустимим, і недостовірним. Також зазначає, що рішення суду першої інстанції було прийняте на підставі недопустимого доказу, а саме звіту про оцінку вартості ремонтно-відновлюваних робіт у квартирі позивача.

Позивачі відзиви на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов частково суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що причиною залиття квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є неналежне виконання своїх обов`язків балансоутримувачем будинку, а саме Комунальним підприємством «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», щодо забезпечення утримування у належному стані даху будинку АДРЕСА_2 .

Також суд першої інстанції урахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнали позивачі у зв`язку із пошкодженням належного останнім на праві власності майна, виходячи із засад розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого визнаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом другим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» установлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, указані норми законодавства дають суду апеляційної інстанції можливість дійти висновків про те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.92).

Встановлено, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», і знаходиться в комунальній власності тетриторіальної громади м. Києва.

У жовтні 2016 року відбулося залиття квартири, що належить на праві власності позивачам.

09 березня 2017 року комісією ЖЕД №510 Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» було складено акт, у якому зазначено, що залиття трапилось внаслідок протікання покрівлі даху будинку (а.с.93).

Відповідно до висновку про вартість ремонтно-оздоблювальних робіт з ремонту квартири АДРЕСА_1 , складеним 27 липня 2018 року ТОВ «Апрайсел ЮА» вартість збитків, завданих позивачам залиттям їх квартири, складає 36161,69 гривень ( а.с.56-91).

19 лютого 2019 року працівниками обслуговуючої дільниці №506 Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» при визначенні розміру спричинених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 збитків, був складений локальний кошторис на будівельні роботи на ремонт квартири АДРЕСА_1 після залиття з покрівлі згідно акту обстеження від 09.03.2017року, розмір якого складає 10494,00грн.(а.с.136-138).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру спричинених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збитків, не підлягає до врахування локальний кошторис на будівельні роботи від 19 лютого 2019 року №2-1-1, складений працівниками обслуговуючої дільниці №506 К11 «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва».

Так, при складенні вказаного кошторису усупереч вимогам ДСТУ Б Д.2.4-2:2012 не враховано, що при виконанні ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях будинків до величини витрат праці робітників застосовується коефіцієнт 1,2; занижено величину середньомісячної заробітної плати штатних працівників, зайнятих у галузі будівництва в м. Києві; у кошторисі не враховано вартості підготовчих робіт, робіт зі знищення грибка, усього обсягу робіт, що необхідні для знімання пошкоджених шпалер та наклеювання нових, робіт заміни багетних виробів та обшивки балкону; не враховано вартості послуг з вивезення побутового сміття (а.с.149-150).

Інших доказів на спростування розміру збитків, спричинених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залиттям їх квартири, відповідачем суду не надано. У ході розгляд справи представником відповідача не було заявлено клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості збитків, завданих позивачам залиттям їх квартири.

Відповідно до вищевикладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», яке є балансоутримувачем квартири АДРЕСА_1 , повинно забезпечувати належну експлуатацію та утримання вказаного житлового будинку, зокрема утримання у належному стані даху споруди та за необхідності - проведення ремонту його покрівлі.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено факт відсутності його вини у спричиненні шкоди, належного виконання покладених на нього обов`язків щодо утримування будинку АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок про вартість ремонтно-оздоблювальних робіт з ремонту квартири АДРЕСА_1 , складеним 27 липня 2018 року ТОВ «Апрайсел ЮА», не є належним доказом та суд його не повинен приймати до уваги, є необґрунтованими, оскільки відповідно до норм ЦПК України указаний висновок є доказом. Так, оцінювач ОСОБА_4 надала до висновку відповідне свідоцтво оцінювача та свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності. Крім того, відповідачем не було заявлено клопотання про проведення судової будівельної експертизи на предмет визначення матеріальної шкоди на спростування зазначеного доказу.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми законодавства у сукупності із матеріалами цивільної справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відшкодування моральної шкоди за своєю правовою природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

У даному конкретному випадку порушення прав позивача було доведено у встановленому законом порядку, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що належні докази, які б підтвердили, що саме внаслідок бездіяльності відповідача відбулося завдання шкоди, судом апеляційної інстанції відхиляються, як такі, що спростовуються складеним комісією ЖЕД №510 Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» актом від 09 березня 2017 року, у якому зазначено, що залиття трапилося внаслідок протікання покрівлі даху будинку.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що цивільне право позивача було порушено відповідачем, оскільки останній не довів відсутність його вини у спричиненні шкоди.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог частково та вірно застосував до спірних правовідносин ст.ст.22, 1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «25» червня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко