Справа № 426/1392/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

21 червня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Осіпенко Л.М.,

за участю секретарів судового засідання Тиріної В.С., Вітер І.П., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21.05.1997 року. У вказаному договорі купівлі-продажу було помилково зазначено замість вірного номера будинку « АДРЕСА_2 », невірно було зазначено номер будинку «103», що підтверджується копією довідки Рудівської сільської ради Сватівського району №163 від 01.07.1997 року. В зазначеному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка була дружиною її сина ОСОБА_3 22 липня 2011 року, рішенням Сватівського районного суду Луганської області шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 було розірвано. Відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована у вищезазначеному будинку з 2001 року, та проживала у ньому до 2008 року. Також зазначає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку, перешкоджає їй в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм майном. Крім того, відповідач на час знаходження на реєстраційному обліку в належному їй будинку оплату комунальних послуг не здійснювала, в утриманні будинку участі не приймає, особистих речей в будинку не має і будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинить. Просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав зазначених у ньому та зазначила, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вищезазначеному будинку з 2008 року, оплату комунальних послуг не здійснює, в утриманні будинку участі не приймає, особистих речей в будинку не має і будинком не цікавиться.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21.05.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Сватівської нотаріальної контори Власовою В.О. (а.с. 8).,

Як вбачається з довідки №163 від 01.07.1997 року, виданої Рудівською сільською радою Сватівського району Луганської області, вірний номер будинку, який розташований по АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 », помилково було зазначено номер вказаного будку, як « ОСОБА_6 ». (а.с. 9).,

Як вбачається із довідки № 60 від 21.02.2019 року, виданої Рудівською сільською радою, позивач ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .(а.с. 10).,

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №62 від 21.02.2019 року, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою проживає її син, його співмешканка та падчерка. За вказаною адресою також зареєстрована колишня дружина сина ОСОБА_2 , яка з 2008 року там не проживає. ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 11.12.2001 року. (а.с. 12).,

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є рідним сином позивача ОСОБА_1 та колишнім чоловіком відповідача ОСОБА_2 Відповідач не проживає в вищезазначеному житловому будинку з 2008 року, в будинку її речей не має, ні він, ні позивач ОСОБА_1 не чинили перешкоди у користуванні житловим будинком відповідачу ОСОБА_2

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він проживає за адресою АДРЕСА_1 та є сусідом позивача ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку майже 10 років, чи чиняться їй перешкоди у користуванні приміщенням він не може відповісти, оскільки не бачив відповідача протягом багатьох років.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 та є сусідкою позивача ОСОБА_1 Відповідача ОСОБА_2 вона ніколи не бачила на території вищевказаного будинку, вона її бачила лише на фотокартці.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно абз. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Судом встановлено, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , порушує права позивача як власника, оскільки обмежує право вільно ним користуватися та розпоряджатися.

У суду немає підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог щодо визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки у судовому засіданні встановлено, що зазначена особа за цією адресою не проживає більше десяти років, крім того, позивач не чинила перешкод відповідачу у користуванні жилим приміщенням.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 768,40 грн.

На підставі ст.ст. 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 258, 268, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано Луганському апеляційному суду через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 01 липня 2019 року.

Суддя: Л. М. Осіпенко