Провадження № 22-ц/801/644/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуСправа № 127/29111/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення неустойки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Ан О. В., дата складання повного тексту рішення 22 січня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП «Факторинг Україна») про стягнення неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір про надання грошових коштів в розмірі 50000 доларів США.

12 вересня, 18 вересня та 09 жовтня 2008 року позивач зняв 30000 доларів США з свого поточного рахунку на якому зберігалися його кошти, але звернувшись до банку 22 вересня 2008 року з метою отримання іншої частин коштів банк відмовив, посилаючись на постанову Національного Банку України № 319 від 11 жовтня 2008 року. Отже банк не видав позивачу 20000 доларів кредитних коштів, чим порушив умови договору. Зазначає, що кошти хоч і є кредитними, але були перераховані на банківський рахунок позивача та стали його власністю, а тому відмова позивачу у виді його власних коштів банком є незаконною.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 просив стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на свою користь 5583255 гривень пені за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» посилаючись на те, що відповідач не виконав в повному обсязі умови кредитного договору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки відсутній факт порушення грошового зобов'язання кредитором, доводи позивача про наявність підстав для стягнення на його користь неустойки (пені) у зв'язку з невидачею кредитних коштів не ґрунтуються на вимогах закону.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що місцевим судом не оцінено доводи позивача про маніпуляції банком рахунками, що призвело до невидачі йому частини кредиту в сумі 20000 доларів США.

Справа розглянута місцевим судом з порушенням положень статей 274, 276 ЦПК України, думка позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи судом не з'ясовувалось, чим порушено норми процесуального права. Позивач також не отримував відзиву відповідача, а тому не міг надати відповідь на нього.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

08 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір про надання грошових коштів в розмірі 50000 доларів США.

На підставі даного договору позивачеві видано 30000 доларів США. Неможливість видачі банком решти кредиту у розмірі 20000 доларів США зумовлена постановою Національного банку України «Про окремі питання діяльності банків» від 11 жовтня 2008 року.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької від 26 червня 2012 року, у справі № 2-2039/11/0206 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2013 року, у справі № 2601/18591/12 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання незаконними дій та стягнення моральної шкоди.

10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-B02/080/2008 від 08 вересня 2008 року укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки відсутній факт порушення грошового зобов'язання кредитора, доводи позивача про наявність підстав для стягнення на його користь неустойки (пені) у зв'язку з невидачею кредитних коштів не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Зі справи видно, що місцевим судом її розглянуто в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України впорядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим судом першої інстанції розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження справу, в якій ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, чим допущено порушення пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на наведене, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на нижченаведене.

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України.

Так, встановлений судом першої інстанції факт, що 08 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір про надання грошових коштів саме в розмірі 50000 доларів США не підтверджений жодним доказом.

Відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької від 26 червня 2012 року, у справі № 2-2039/11/0206 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди /а. с. 39 - 42, 46-49/.

Судовими рішеннями у справі № 2-2039/11/0206 встановлено, що банком не були порушені умови кредитного договору, оскільки останній обґрунтовано відмови у видачі наступного траншу, посилаючись на Постанову НБУ № 319 від 11.10.2008 року і позивач не надав жодного доказу, який би свідчив про причинний зв'язок між завданою позивачу шкодою та тим фактом, що банк не надав йому кошти по останньому траншу.

Аналогічні обставини встановлені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2012 року /а. с. 50-53/.

Окрім цього, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2013 року, у справі № 2601/18591/12 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання незаконними дій та стягнення моральної шкоди /а.с. 75-78, 79-82/.

Судовими рішенням у справі № 2601/18591/12 встановлено, що вимоги ОСОБА_3 про визнання дій банку в частині відмови у видачі залишку кредиту у розмірі 20 000 доларів США незаконними та зобов`язання перерахувати ці кошти на поточний рахунок позивача є безпідставними.

Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено правомірність банку у відмові ОСОБА_3 у наданні чергового траншу. Дані обставини мають преюдиційну силу відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Виходячи з наведеного позивачем не доведено факт порушення відповідачем грошового зобов'язання, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення неустойки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.