Провадження № 22-ц/4808/969/19
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Польської М.В. 01 лютого 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

31 серпня 2017 року військовий прокурор Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину.

В заяві зазначено, що 18 вересня 2015 року старший інструктор-пілот військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , виконуючи тренувальний політ на літаку Л-39 (бортовий номер НОМЕР_2 заводський номер НОМЕР_3 ) при здійсненні кінцевого елементу польоту вчасно не зорієнтувався та допустив грубе приземлення літака за 178 метрів від початку злітно-посадкової смуги аеродрому Івано-Франківська, що призвело до пошкодження елементів конструкції літака та завдало шкоди військовій частині НОМЕР_1 на суму 490 286 грн.

Вироком Івано-Франківського міського суду від 10 серпня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 5 100 грн без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

Посилаючись на те, що військовою частиною не подана позовна заява до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, і останній не відшкодував її у добровільному порядку, прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 490 286 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача, як працівника військової частини НОМЕР_1 , останній була завдана шкода на суму 490 286 грн., що підтверджено вироком суду і така шкода підлягає відшкодування за нормами Кодексу законів про працю. Врахувавши те, що 10.06.2016 року було складено акт про результати службового розслідування по факту пошкодження літака, і з того часу військовій частині стало відомо про заподіяну шкоду в розмірі 490 286 грн., а з позовом до суду прокурор звернувся 31 серпня 2017 року, тобто з пропуском передбаченого ст. 233 КЗпП України річного строку, суд відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

У апеляційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 посилається на незаконність рішення суду.

Вказує на те, що загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Також представник позивача зазначає, що актом про результати службового розслідування по факту пошкодження літака встановлено, що саме помилковими діями старшого інструктора пілота військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , які полягали у пізньому втручанні в керування літаком, несвоєчасному прийнятті рішення про ухід на друге коло, заподіяна матеріальна шкода. Вина відповідача доведена також вироком суду.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що згідно акту службового розслідування від 10 червня 2016 року саме на вказану дату командуванню військової частини НОМЕР_1 було відомо про розмір заподіяної шкоди та про те, що така шкода заподіяна з його вини. А тому, враховуючи те, що він перебуває з військовою частиною у трудових відносинах, то така шкода підлягає відшкодуванню за нормами Кодексу законів про працю із застосуванням положень ч.3 та ч.4 ст. 233 КЗпП України, якими передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Вказаний строк позивачем пропущений.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду представник військової частини НОМЕР_1 та військовий прокурор апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , військового прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що згідно трудової угоди від 02 червня 2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу старшим інструктором-пілотом військової частини НОМЕР_1 безстроково, де працює по даний час.(а.с.8)

18 вересня 2015 року старший інструктор-пілот військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , виконуючи тренувальний політ на літаку Л-39 (бортовий номер НОМЕР_2 заводський номер НОМЕР_3 ) при здійсненні кінцевого елементу польоту вчасно не зорієнтувався та допустив грубе приземлення літака за 178 метрів від початку злітно-посадкової смуги аеродрому Івано-Франківська, що призвело до пошкодження елементів конструкції літака та завдало шкоди військовій частині НОМЕР_1 на суму 490 286 грн.

03 жовтня 2015 року командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України був затверджений акт розслідування серйозного інциденту з літаком Л-39 бн 74 (934643) з висновком про те, що за попередньою оцінкою технічного стану літака останній підлягає відновленню.(а.с. 22-25)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 квітня 2016 року призначено комісію для розслідування причин та умов, що сприяли факту пошкодження літака.(а.с.29)

Актом від 10 червня 2016 року про результати службового розслідування по факту пошкодження літака Л-39 бн 74(934643), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , встановлено порушення ОСОБА_1 вимоги п. 134 глави 2 Керівництва з льотної експлуатації літака Л-39 «Уход на второй круг», а саме не подання команди льотчику на ухід на друге коло при виправленні розрахунку на посадку або при грубій помилці в заході по ЗПС. Цим актом визначено і розмір заподіяної шкоди 490 286 грн.(а.с.9-19)

Вироком Івано-Франківського міського суду від 10 серпня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 5 100 грн без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

07 червня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування позовної давності.(а.с.47-52)

Отже, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 , а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення трудового законодавства.

Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.

Тому при вирішенні даного спору щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, підлягає перевірці факт додержання власником або уповноваженим ним органом установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування.

Цей строк застосовується і в разі звернення із заявою прокурора.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Отже, ухвалення судом вироку чи іншого рішення в рамках КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Таким чином, за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України відносно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди.

Судом встановлено, що вина відповідача за порушення ним службових обов`язків, які мали місце 18 вересня 2015 року, доведена, крім вироку суду у кримінальному провадженні від 10 серпня 2017 року, також і доказами, про які були відомі військовій частині НОМЕР_1 коли 10 червня 2016 року затверджувався акт про результати службового розслідування по факту пошкодження літака. Проте з позовом прокурор звернувся 31 серпня 2017 року, тобто з пропуском передбаченого ст. 233 КЗпП України строку.

Посилання апелянта у скарзі на те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, не приймаються до уваги, враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Оскільки за позовом прокурора Васильєв С.Є. має відшкодувати шкоду, завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , тобто установі, в якій відповідач працює, то він несе відповідальність за шкоду, завдану при виконанні трудових обов`язків.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 30 липня 2019 року.