Справа № 404/3597/18
Номер провадження 2/404/2511/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла у період з 01 січня 2010 року по 01 червня 2018 року, згідно виконавчого листа № 2-340/2005 від 25.04.2005 року в повному обсязі.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2005 року позов ОСОБА_3 (теперішнє прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 30.03.2005 року і до повноліття дитини, тобто 10.09.2020 року. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 26 травня 2005 року. На підставі даного рішення ОСОБА_2 отримала виконавчий лист та звернулась до виконавчої служби Кіровського району міста Кіровограда. На підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження. Аліменти за вказаним виконавчим листом сплачував та не мав заборгованості, що підтверджується відповідними чеками про перерахування коштів до грудня 2009 року включно.

ОСОБА_3 запропонувала відмовитись від дочки, і таким чином вона зможе оформити допомогу від держави, яка буде значно більшою ніж розмір аліментів, які сплачував їй . Таким чином мав відмовитись від усіх прав на дочку, а ОСОБА_3 від аліментів. При цьому це жодним чином не повинно було відобразитись на спілкуванні з дочкою. На підтвердження цього ним, у нотаріуса було складено та посвідчено заяву наступного змісту: «Я, ОСОБА_1, цією заявою повідомляю, що повністю відмовляюсь від утримання та виховання записаної на мене малолітньої дитини ОСОБА_6, яка народилась 10 вересня 2002 року (свідоцтво про народження І-ОЛ № 076362, видане 20.09.2002 року Бережанською сільською радою Кіровоградського району). Ніяких претензій до її матері ОСОБА_3 не маю». При цьому вважав, що з посвідченням такої заяви та з подальшим позбавленням батьківських прав не зобов'язаний буде сплачувати аліменти, однак лише зараз, було роз'яснено адвокатом, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку утримувати (сплачувати аліменти) на свою дочку.

Після отримання заяви про відмову від утримання та виховання дочки відповідач

звернулась до комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кіровського районної у місті ради з заявою про доцільність позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після отримання такого висновку ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про позбавляння мене батьківських прав.

Під час судового засідання у справі про позбавлення батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, заперечував проти позбавлення, але рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 січня 2010 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно доньки було задоволено.

Після ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав жодних претензій, а ні з боку відповідача, а ні від виконавчої служби з приводу сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 не було. Жодної кореспонденції від виконавчої служби, щодо наявності заборгованості або необхідності сплати аліментів від ДВС Кіровського району міста Кіровограда не отримував. Тому вважав, що домовленість діє, і оскільки є його заява про відмову від утримання та виховання своєї дочки ОСОБА_5 та рішення суду про позбавлення батьківських прав не зобов'язаний сплачувати аліменти на її утримання.

Враховуючи відповідь Управління соціального захисту населення ОСОБА_3 отримувала тимчасову державну допомогу дитині, батьки якої ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання яких не відоме, у відповідності до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 22 лютого 2006 року з 01.11.2013 року по 30.04.2016 року. Отже, після того як управління соціального захисту населення припинило виплату допомоги відповідачу остання звернулась до виконавчої служби з вимогами стягнути аліменти.

Навесні 2014 року почав себе погано почувати, остаточний діагноз вдалося лише у 2015 році, постійно проходить стаціонарне лікування, а після стаціонару постійно на медикаментозному лікуванні. Враховуючи викладене, не мав і не має можливості влаштуватись на постійну роботу та отримувати постійний дохід з якого можливо було б виплатити заборгованість та продовжувати утримувати дітей.

З січня 2018 року було встановлено III групу інвалідності та встановлено обмеження щодо умов та характеру праці, протипоказана важка фізична праця, робота в контакті з алергенами, і одночасно як приклад запропоновано роботу економіста або адміністратора. Довідкою визначені і заходи щодо відновлення працездатності, а саме стаціонарне лікування в період загострення, амбулаторне лікування, санаторне лікування та диспансерний нагляд.

На даний час має сім'ю , народився маленький син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Дружина зараз не має змоги вийти на роботу, оскільки сину виповнився лише один рік. А тому має утримувати і її. Крім цього, у дружини є дочка, яку її рідний батько не утримує зовсім і не сплачує аліменти на її утримання вже багато років. Отже, дочка дружини також перебуває на його утриманні.

Крім того, має ще одну неповнолітню дочку від другого шлюбу - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання якої також було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06 листопада 2008 року і до її повноліття. Однак виконавче провадження за даним рішенням суду відсутнє, оскільки аліменти на утримання дочки, перераховує в добровільному порядку і претензій від стягувача не має.

Вказується, що має непрацездатних батьків, які також потребують матеріальної та фізичної допомоги. Батько переніс інсульт і тривалий час потребував догляду, оскільки мама також пенсіонерка і має підвищений тиск, і їй самостійно дуже важко доглядати за батьком, тому змушений допомагати їй і фізично.

Всі вищевикладені обставини виключають можливість сплати заборгованості у сумі 68 531,31 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять одна гривня 06 коп.) грн. станом на 01 березня 2018 року. На даний час остаточний розрахунок державного виконавця поки що відсутній.

Враховуючи відповідь УСЗН від 21 травня 2018 року в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримувала тимчасову державну допомогу, у зв'язку з несплатою аліментів з 01.11.2013 року по 30.04.2016 року та нею було отримано не менш ніж приблизно 10 210,80 грн. Розмір державної допомоги визначався спеціалістом УСЗН виходячи з п. 8 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 22 лютого 2006 року. Розмір допомоги згідно п. 8 вказаного порядку до 31 січня 2015 року становив 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 3 01 січня 2016 року розмір допомоги залежить від сукупного доходу сім'ї, і відповідно порахувати суму отриманої державної допомоги за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року не виявляється можливим, а тому просить задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні адвокатом позивача позов підтримано повністю.

До судового засідання відповідач надала відзив на позовну заяву з посиланням, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно не надавав їй матеріальної допомоги на утримання доньки, фактичне матеріальне утримання відповідачем своєї доньки здійснюється за рішеннями судів. Отримувала тимчасову державну допомогу відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ № 189 від 22.02.2006 року з 01.11.2013 року по 30.04.2016 року та даний факт підтверджує тільки те що позивач ухилявся від сплати аліментів.

Зазначила, що III групу інвалідності встановлено лише в 2015 році, дана група інвалідності є робочою, аліменти з 2009 року до до травня 2018 року не сплачував.

Вказується , що жодних доказів про сплату в добровільному порядку аліментів на неповнолітню доньку від другого шлюбу -ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, не надано, наявність дружини та іншої дитини , дитини дружини не є підставою для відмови у сплаті аліментів іншій власній дитині, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні відповідачем підтримано позицію викладену у позові.

Представник третьої особи до суду не зявився, належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, поважні причини неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України , суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено наступні факти.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2005 року позов ОСОБА_3 (теперішнє прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 30.03.2005 року і до повноліття дитини, тобто 10.09.2020 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.01.2010 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно вимоги державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького від 01.03.2018 року, згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2018 року становить 68531, 31 грн. (а. с. 15).

За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована в Україні 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов'язку.

Згідно із ч.1ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Матеріальне становище і сімейний стан особи, зобов'язаної надавати дитині утримання, та особи, яка одержує аліменти, не є незмінними чинниками. Оскільки матеріальне становище і сімейний стан, а також стан здоров»я зазначених у законі осіб можуть протягом часу існування аліментного зобов'язання змінюватися, закон передбачає, що особа, яка сплачує аліменти, може звернутися до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів, якщо істотно погіршилось її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або покращилось матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.197 СК України суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості, виходячи з матеріального та сімейного стану платника аліментів, а також може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки посилання позивача, що він є інвалідом третьої групи загального захворювання з 01.02.2018 року по 01.04.2020 року та отримує пенсію в розмірі 1452 грн. , що на даний час має сім'ю і в нього народився маленький син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина перебуває в декретній відпустці та отримує допомогу в розмірі 860 грн. , зараз не має змоги вийти на роботу, та має на утриманні її та дитину дружини, яку її рідний батько не утримує зовсім і не сплачує аліменти на її утримання вже багато років, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості та належним чином не підтверджується.

Наявність у позивача ще однієї неповнолітньої дочки від другого шлюбу - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання якої з нього також було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 листопада 2008 року і до її повноліття, виконавче провадження за даним рішенням суду відсутнє, оскільки аліменти на утримання дочки, він перераховує в добровільному порядку і претензій від стягувача немає, не є підставою для звільнення від сплати заборгованості на одну з дітей. Крім того, жодного доказу щодо сплати аліментів на вказану дитину і відсутність претензій суду не надано.

Наявність непрацездатних батьків - пенсіонерів, які також часто потребують його матеріальної та фізичної допомоги також не обґрунтовує наявності підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментам , яка виникла за період з 2009 року по травень 1018 року.

Аліменти відповідно до норм Сімейного Кодексу є власністю дитини, правове значення при вирішенні спору має встановлення наявності або відсутності факту обставин які б не допускали порушення прав неповнолітньої дитини на її належне утримання батьками, та наявністю тяжкого захворювання у батька дитини , що б унеможливлювало погашення заборгованості по аліментам та було б обґрунтованою підставою для задоволення позову.

За встановлених судом обставин, утримання теперішньої дружини , іншої спільної з нею дитини , дитини дружини , знаходження на утриманні непрацездатних батьків не може бути здійснено за рахунок коштів , які мають бути витраченими у встановленому рішенням суду та законом мінімальному розмірі на утримання одного з дітей. Оскільки , в даному випадку , невиплачені кошти є власністю дитини. Поняття «цивільних прав і обовязків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

До переліку майна Європейським Судом з прав людини віднесено і «правомірні очікування» / «законні сподівання» власника майна на його отримання , в даному випадку це законні сподівання дитини на отримання заборгованості по аліментам від батька дитини за 9 років.

Позивач є інвалідом третьої робочої групи, має можливість утримувати дружину, інших трьох дітей , в т.ч. двох власних та дитину дружини , утримувати та фізично допомагати непрацездатним батькам, що свідчить про можливість у розумному, законодавцем та судом визначеному розмірі сплачувати аліменти та погашати заборгованість , яка виникла з 2009 року.

За вказаних обставин, встановлених судом , звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментам буде порушенням законних прав дитини на її утримання батьками, а тому позов не підлягає задоволенню як безпідставний та необґрунтований.

Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ст.ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 180-182, 197 Сімейного кодексу України, ст. ст. 134-142, 265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( 25002, АДРЕСА_1, ІПН- НОМЕР_1) до ОСОБА_2 ( 25000, м. Кропивницький, вул. Воровського буд. 74, ІПН- НОМЕР_2) третя особа Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області ( 25022, м. Кропивницький, вул. Дворцова 32/29) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, відмовити повністю.

Судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Повний текст рішення виготовлено 18.04.19 року.

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда