22-ц/812/776/19Провадження № 22-ц/812/776/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 489/5004/18 за апеляційною скаргою

Громадської організації «Правозахисник Миколаївської області»

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановленої 15 лютого 2019 року під головуванням судді - Чулуп О.С., в приміщенні того ж суду по справі за позовом

Громадської організації "Правозахисник Миколаївської області"

до

Білозерського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області про відшкодування шкоди завданої незаконною бездіяльністю діяльністю Білозерського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області,-

в с т а н о в и л а :

10 серпня 2018 року Громадська організація "Правозахисник Миколаївської області" звернулась до суду з позовом до Білозерського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області про відшкодування шкоди завданої незаконною діяльністю поліції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2018 року матеріали даної справи №489/5004/18 передано до Білозерського районного суду Херсонської області.

12 листопада 2018 року Постановою Миколаївського апеляційного суду вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, а матеріали за позовом Громадської організації «Правозахисник Миколаївської області» передано до Центрального районного суду м .Миколаєва.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2019 року позовну заяву Громадської організації «Правозахисник Миколаївської області» повернуто заявникові з підстав, визначених частиною 4. ст. 185 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що у Громадської організації «Правозахисник Миколаївської області» (далі- ГО "Правозахисних Миколаївської області»), як у позивача відсутнє право звернення до суду в інтересах інших осіб.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказану ухвалу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було з'ясовано того факту, що ГО «Правозахисник Миколаївської області», відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Конституції України, Закону України «Про громадські об'єднання» та Статуту організації є захисником прав своїх членів та може представляти їх інтереси в суді.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2018 року ГО «Правозахисник Миколаївської області», звернулася з позовом до Білозерського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області про відшкодування шкоди завданої незаконною діяльністю поліції. Із викладених обставин в позові та змісту позовних вимог слідує, що ГО «Правозахисник Миколаївської області» діє в інтересах ОСОБА_1, оскільки посилається на порушення саме його прав та просить стягнути збитки на його користь.

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції виходив з того, що не передбачено право громадських об'єднань звернення до суду за захистом інтересів інших осіб.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадські об'єднання» (далі - Закон) громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (ч.5 ст. 1 Закону).

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року вказав, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадські об'єднання», громадське об'єднання зі статусом юридичної особи має право бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України). Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Права громадської організації на звернення до суду в інтересах своїх членів чи інших осіб Закон «Про громадські об'єднання» не деталізує. Відтак, такі права реалізуються відповідно до положень інших законів.

Положенням частини першої статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до рішення від 16 листопада 200 року у справі за № 1-17-2000 Конституційний Суд України зазначив, що, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, в тому числі підозрюваний, обвинувачений, і підсудний при захисті від обвинувачення, а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 56 ЦПК України визначені органи та особи, які беруть участь у судовому процесі та яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

У даній справі, яка розглядається, ГО «Правозахисник Миколаївської області» діє в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 Проте, ГО «Правозахисник Миколаївської області» не є особою, якій законом (ст. 56 ЦПК України) надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Щодо можливості сторони брати участь у судовому процесі через представника, то виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (частини четверта та п'ята статті 131-2 Конституції України).

Згідно з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України можливість бути представником у суді мають адвокат або законний представник (стаття 59 ЦПК України); під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього кодексу.

Отже, з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства ЦПК України не передбачає права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить лише адвокатові, законному представникові, а у спорах, що виникають з трудових відносин, та у малозначних спорах - фізичній особі, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну дієздатність. Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для позивача і ГО «Правозахисник Миколаївської області».

Позовна заява повертається, якщо її подала особа, яка не має процесуальної дієздатності, вона не підписана, її підписала особа, яка не має права її підписувати, або особа, посадове становище якої не вказано (пункт 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України). Такий процесуальний наслідок суд застосовує до відкриття провадження у справі.

Таким чином, районний суд до відкриття провадження у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ГО «Правозахисник Миколаївської області» не наділений правом пред'явленя позову до суду діючи в інтересах іншої особи або бути представником позивача у суді.

При цьому, хоча суд і послався на положення п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, а не на п. 1, це є формальною обставиною, яка не змінює змісту та суті оскаржуваної ухвали та не тягне її зміни.

Наведені висновки суду відповідають правовому висновку викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі за № 199/1478/17 врахування яких при застосуванні норм права передбачено положенням частини 4 статті 263 ЦПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Таким чином вказані положення Конвенції гарантують право доступу до суду, як складової права на суд, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання в установленому законом порядку. Тому оскаржувана ухвала не може розглядатись, як порушення вказаних положень Конвенції, оскільки не є перешкодою для звернення до суду як ГО «Правозахисник Миколаївської області» так і для відповідного звернення до суду ОСОБА_1 у відповідності до вимог закону.

Позивачем, на підтвердження свого права звернення до суду в інтересах члена організації, до позовної заяви було надано витяг з протоколу № 12 засідання президії громадської організації Комітету «Правозахисник» Миколаївської області від 17 січня 2017 року, з якого слідує, що ОСОБА_1 прийнято в члени вказаної громадської організації.

Також, в матеріалах справи міститься Статут, на що йдеться посилання в апеляційній скарзі, відповідно до п. 3.7 якого передбачено, що для реалізації основних завдань, передбачених цим Статутом, організація у встановленому порядку представляє і захищає свої інтереси та інтереси своїх членів у державних та громадських органах, виступає учасником цивільно-правових відносин може бути позивачем та відповідачем в суді.

Проте, ні вказаний протокол, ні наведені положення Статуту не наділяють ГО «Правозахисник Миколаївської області» повноваженнями подачі позову з метою захисту прав іншої особи, в тому числі і члена вказаної організації, до того ж вказані документи не можуть бути спростовними щодо наведених вимог Закону.

В апеляційній скарзі ГО «Правозахисник Миколаївської області» не спростовує факту звернення з позовом до суду в інтересах члена цієї громадської організації, проте наводить доводи щодо наявності права у ГО «Правозахисник Миколаївської області» звернення до суду в інтересах та на захист прав членів своєї організації, посилаючись при цьому на ті ж самі норми Конституції України, Закону України «Про громадські об'єднання», норми ЦПК та рішення Конституційного Суду України. Однак вказані доводи не спростовують наведені висновки, оскільки є наслідком суб'єктивного сприйняття змісту наведених законодавчих норм.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали районного суду, колегія суддів не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Правозахисник Миколаївської області» залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 22 квітня 2019 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В.Крамаренко