РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/971/18

Провадження № 22-ц/4815/511/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

третя особа - відділ опіки та піклування Служби у справах дітей

Рівненської районної державної адміністрації

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2019 року у складі судді Панас О.В., ухвалене в м.Рівне, повний текст рішення складено 19 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - відділ опіки та піклування Служби у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, котрих після розірвання шлюбу в судовому порядку залишено проживати з матір'ю. Попри визначення місця проживання дітей з відповідачкою, діти проживають із ним, і саме він займається їх вихованням та утриманням. Вказував, що відповідачка притягувалася до притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та була оголошена у розшук. Вважає наведені обставини такими, що вказують на ухилення відповідачки від виховання дитини та свідоме нехтування нею своїми обов'язками, в тому числі і від обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Це, зокрема, виявилося у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання дитини, а також у тому, що відповідачка жодним чином не бере участі у вихованні. Просив суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо їхніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також стягнути аліменти на їх утримання в розмірі 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2019 року вказаний позов задоволено частково. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Покладено на відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо неповнолітніх дітей до їх повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 1013 грн. 50 коп., щомісячно, починаючи з 05.03.2018 р. до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у сумі 1013 грн. 50 коп., щомісячно, починаючи з 05.03.2018 р. до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 05.03.2018р. - 05.04.2018р. допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог вмотивоване передбаченим законом обов'язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідачка є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможна і зобов'язана утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи доходу.

Вважаючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що рішенням Рівненського міського суду від 22 вересня 2011 року розірвано шлюб між нею та позивачем, а малолітніх дітей залишено на її вихованні. Стверджує, що діти до травня 2013 року проживали разом з нею у АДРЕСА_1, відвідуючи спочатку ДНЗ ясла-садок № 55 «Котигорошко» у м. Рівному, а потім Рівненську ЗОШ І-ІІІ ступенів № 28 Рівненської міської ради. Додає, що у травні 2013 року вона з дітьми переїхала на проживання до своїх батьків у с. Шостаків Рівненського району, і вже з 01 вересня 2013 року діти пішли на навчання до Новожуківської середньої школи Рівненського району. Зауважує, що частину наявних у неї грошових коштів вона витрачала на шкільні потреби дітей, а саме: шкільну форму, підручники, посібники, додаткові спеціальні зошити тощо. Зазначає, що вона виховувала та утримувала дітей, вживала можливих заходів для забезпечення їх усім необхідним, постійно ходила до дітей на «перший» та «останній дзвоник», відвідувала батьківські збори, спілкувалась з їх класними керівниками, а також допомагала коштами Новожуківській середній школі на проведення ремонту та інші заходи. Доводить, що діти постійно проживають у її батьків у с. Шостаків рівненського району, а позивач інколи забирає дітей до себе, і перебувають у нього на вихідних у вільний від служби час, як правило на 2-3 дні. Спростовує покликання позивання довідкою Радухівської сільської ради Рівненського району, де вказано, що до складу сім'ї позивача входять його батько та мати, але не його діти. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї аліментів та судового збору.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2011 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вищевказаним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2011 року дітей сторін залишено проживати з матір'ю.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в сумі 1013,50 грн. на кожну дитину відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує права відповідачки як платника аліментів.

Покликання апеляційної скарги на те, що відповідачка бере участь у вихованні та утриманні спільних з позивачем дітей, судом відхиляються як такі, що не підтверджені належними доказами та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідачка ОСОБА_2 з серпня 2017 року не проживала з дітьми, котрі були на вихованні та утриманні її матері - ОСОБА_6 в с.Шостаків Рівненського району. Остання була допитана у якості свідка судом першої інстанції, де показала, що у 2013 році відповідачка з дітьми переїхали проживати до неї в с.Шостаків Рівненського району, а вже у квітні 2018 року, після засудження ОСОБА_2, ОСОБА_1 забрав дітей проживати до себе в с. Новожуків, де діти проживають і по даний час та відвідують місцеву школу. Такі покази свідки не спростовані.

Із довідки Радухівської сільської ради від 24 липня 2018 року № 595/02-13/18 вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований в в АДРЕСА_2 в такому складі сім'ї: дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає без реєстрації); син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (проживає без реєстрації); батько - ОСОБА_4, 1963 року народження; мати - ОСОБА_7, 1964 року народження (а.с.54).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, № 596/02-13/18 від 24.07.2018р. вбачається, що заявник разом зі своїми двома дітьми проживає у великому газифікованому будинку з комунальними зручностями та гарним ремонтом зовні та в середині. Діти проживають разом з батьком без реєстрації. Мати дітей ОСОБА_2 не зареєстрована і не проживає в даному будинку. Будинок належить батькам заявника. Діти проживають з батьком та навчаються в Новожуківський ЗОШ. Діти охайні, виховані, доглянуті. Умови проживання дітей добрі. (а.с.53).

Наведені факти безспірно вказують на те, що діти проживаються із батьком, а тому саме у відповідності до вимог ч. 2, 3 ст. 181 СК України, він наділений правом звернення з вимогою про стягнення аліментів.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, при чому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини.

Оцінивши обставини справи у взаємозв'язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей, є достатнім та справедливим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Боймиструк С. В.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.