ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1962/19 Справа № 172/47/18 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року

по справі за позовом Приватного підприємства "Хім-Агро-60" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2018 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Приватного підприємства "Хім-Агро-60" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року позовні вимоги Приватного підприємства "Хім-Агро-60" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Приватного підприємства «Хім-Агро-60» () заборгованість за договором купівлі-продажу на умовах товарного кредиту № 22 від 01.06.2017 року в сумі 125 804,60 (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот чотири) гривні 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Хім-Агро-60» () судові витрати в сумі 1 887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 07 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року по справі №172/47/18 за позовом Приватного підприємства "Хім-Агро-60" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та ухвалити нове у відповідній частині.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.06.2017 року між Приватним підприємством «Хім-Агро-60» в особі директора Омельченка О.І. (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу на умовах товарного кредиту № 22.

Відповідно до умов договору продавець зобов`язався поставити товар згідно зі специфікацією № 1 від 01.06.2017 року, а саме - 15 мішків з насінням соняшнику «Рокки» та 9 мішків з насінням соняшнику «Санлук» загальною вартістю 76 800 грн., а покупець зобов`язався оплатити товар та нараховані відсотки не пізніше останнього робочого дня строку, на який надавався товарний кредит, тобто до 01.09.2017 року.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною № PH-0000529 від 01.06.2017 року з підписами сторін договору.

На виконання ухвали суду від 26.04.2018 року позивачем надано завірені належним чином копії сертифікатів, що засвідчують посівні якості насіння, відповідно до яких насіння соняшнику сорту НК Рокі та сорту Санлук РМ має нормальний зовнішній вигляд, містить 99,9 насіння основної культури, випробування насіння проведено згідно з вимогами ДСТУ 4138-2002 Методи визначення якості, 6068:2008 Насіння соняшнику, сортові та посівні якості, технічні умови.

Вказані документи, а також той факт, що відповідач уклав договір з позивачем 01 червня 2017 року, тобто рік тому, використав отримане насіння соняшника на власний розсуд та повинен був оплатити товар до 01 вересня 2017 року, однак до продавця чи суду з претензіями щодо якості товару не звертався.

За умовами вказаного договору покупець на вимогу продавця зобов`язаний сплатити відсотки за користування чужими грошовими коштами з розрахунку 28 % річних за весь час прострочення оплати товару, сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення, відшкодувати заподіяні продавцю порушенням зобов`язання збитки в повному обсязі понад неустойку (п. 13, 15 договору від 01.06.2017 року).

Згідно із розрахунком заборгованості у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в сумі 125 804,60 грн., яка складається з суми боргу - 76 800,00 грн., відсотків за користування товарним кредитом - 13 491,55 грн., інфляційних за час прострочення виконання грошового зобов`язання - 4 761,60 грн., пені за прострочення виконання грошового зобов`язання - 7 711,49 грн., штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання - 23 040,00 грн.

Згідно з положеннями ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги ПП "Хім-Агро-60", суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем зобов`язання за договором купівлі-продажу на умовах товарного кредиту № 22 від 01.06.2017 року не виконано та наявна заборгованості у відповідача перед позивачем, а тому необхідно стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 125 804,60 грн.

Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи, що він не був повідомлений про дату розгляду, а його представник, хоча і був повідомлений та фактично не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні та подати докази і клопотання, оскільки в цей день мав доправити доньку до лікувальної установи, колегія суддів ставиться критично, оскільки справа перебувала в провадження суду першої інстанції з січня 2018 року, позивач та його представник подавали до суду першої інстанції різні заяви та документи, а тому й мали можливість вказати доводи, на які вони посилаються, заперечення та подати докази.

Крім того, ОСОБА_1 подавалась заява про перегляд заочного рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року, проте жодних доказів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не надано.

Також ОСОБА_1 не позбавлений був можливості подати докази до суду апеляційної інстанції, проте даним правом відповідач не скористався.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 81 ЦПК України у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За ч.6 ст.81 ЦПК України доказування конкретних обставин не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, твердження ОСОБА_1 , про те, що він звертався до позивача з претензіями стосовно якості його товару та даний факт підтверджується Актом обстеження посівів соняшника від 07.11.2017 року або інформацією провідного інспектора відділу економічного агропромислового розвитку райдержадміністрації Ляшко С.В. є недоведеними та не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта на те, що розгляд даної справи неможливий без закінчення досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 щодо шахрайських дій ПП "Хім-Агро-60" за кримінальним провадженням №0000310, не може бути прийнятті до уваги колегією суддів, оскільки апелянтом клопотання про зупинення провадження у суді апеляційної інстанції апелянтом або його представником не подавались та в прохальній частині апеляційної скарги дана вимога не зазначалась.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова