Справа №672/531/19
Провадження №2/672/378/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 р. м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Кучмія М.В. , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Городку в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (та їх викликом) цивільну справу №672/531/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5

про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пояснивши суду, що останній відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану йому шкоду.

В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просять стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача 175258 грн. 53 коп. матеріальних збитків та 50000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову частково заперечив, вважає, що моральна шкода може бути сплачена на суму 1500 грн., а матеріальна шкода підлягає також до часткового задоволення на суму 159619 грн. 78 коп., оскільки саме така сума становить вартість відновлювального ремонту автомобіля за вирахуванням коштів, сплачених страховою компанією в сумі 100 000 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін (їх представників), дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 02.11.2016 р. близько 13.30 год. ОСОБА_5 керував автомобілем "Фолькваген Гольф" д/н НОМЕР_1 по автодорозі "Городок-Ярмолинці", де при створенні йому аварійної ситуації невстановленим водієм автомобіля "Мерседес Віто" д/н НОМЕР_2 .., який рухався в зустрічному напрямку та пересік суцільну лінію дорожньої розмітки, ОСОБА_5 не впорався з керуванням та допустив занос свого авто, в результаті чого його автомобіль здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем "Санг Йонг" д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_5 порушив п.2.3 9(о) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Дані обставини підтверджуються копією постанови Городоцького районного суду Хмельницької області від 09.02.2017 року (а.с.7).

ОСОБА_1 фактично володіє та користується автомобілем марки "Ssangyong Korando" д/н НОМЕР_3 , хоча не є його власником, що сторонами у справі не оспорюється.

У відповідності до звіту №5/17 про оцінку автомобіля "Ssangyong Korando" д/н НОМЕР_3 від 13.03.2017 року, вбачається, що матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля становить 274858 грн. 53 коп. з ПДВ на заміні запчастин (а.с.8-29).

Як вбачається із пояснень сторін, ОСОБА_1 , від страхової компанії, у якій застрахував свою відповідальність, як водія транспортного засобу ОСОБА_5 , отримав у якості відшкодування матеріальних збитків 100000 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (а.с.30).

При вирішенні питання про те, чи є ОСОБА_1 належним позивачем, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є власником автомобіля, що потрапив у ДТП, однак він керував ним у момент ДТП.

П.1 ч. 1 ст.395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння.

За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача даний автомобіль було придбано за спільні кошти його родини, зареєстровано на одного з членів родини, однак ним користується фактично ОСОБА_1 у власних інтересах та у інтересах своєї родини.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Такий висновок суду цілком узгоджується із позицією, висловленою в Постанові ВСУ від 11.10.2017 р. справа №6-1365цс17.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 174858 грн. 53 коп. та 400 грн. витрат за проведення експертизи, суд виходить із такого.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок експертного дослідження №5/17 за результатами проведення оцінки автомобіля було замовлено та виготовлено 13.03.2017 р. за власної ініціативи позивача.

В підтвердження витрат здійснених за даний висновок позивачем не долучено до матеріалів справи жодних підтверджуючих документів

Ч.1,2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що ним, ОСОБА_1 було понесені дані витрати.

З врахуванням вищевказаного, в суду відсутні будь-які правові підстави для стягнення з ОСОБА_5 400 грн. витрат за проведення експертизи.

Щодо стягнення матеріальних збитків на суму - 174858 грн. 53 коп.

Ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень…

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

В підтвердження своїх вимог (їх розміру) позивачем надано звіт №5/17 про оцінку автомобіля "Ssangyong Korando" д/н НОМЕР_3 від 13.03.2017 року, з якого вбачається, що матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля становить 274858 грн. 53 коп. з ПДВ на заміні запчастин (а.с.8-29).

Представник відповідача не подав жодних доказів на спростування сум спричиненого матеріального збитку, що визначені у вказаному звіті, а його позиція зводиться лише до вибіркового тлумачення на власний розсуд певних складових сум, що входять до матеріального збитку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про підставність вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 174858 грн. 53 коп. завданої матеріальної шкоди.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_5 50000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач вказує, що його автомобіль, який є досить коштовним, було значно пошкоджено і він не має можливості його використовувати за призначенням до цього часу (тобто починаючи з 02.11.2016 року), несе не передбачені матеріальні витрати та витрачає свій час задля відновлення своїх прав, що триває до цього часу тощо… Всі ці обставини в сукупності, на думку позивача, стверджують те, що завдана йому моральна шкода є значною.

Відповідно до ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ч.2 цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач фактично відчужив свій автомобіль на даний час і користується іншим, оскільки такі твердження не ґрунтуються на доказах, а є виключно припущеннями.

За таких обставин, з врахуванням вимог розумності і справедливості, тривалості неможливості позивачем користуватись автомобілем і часу, що ним витрачено на отримання відшкодування, яке в повному обсязі не отримано по день розгляду справи і фактично незручності будуть продовжувати залишатись і після ухвалення судового рішення до моменту отримання відповідних коштів (за вирахуванням сплати страхової суми); вартості самого знищеного автомобіля, яка є значною; позиції відповідача, який не відшкодував жодних сум у добровільному порядку, суд приходить до висновку про можливість стягнення на користь позивача 30000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, а саме : судового збору та витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з підп..1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову до суду) за подання до суду позовної заяви майнового характеру (відшкодування моральної шкоди) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (від 704 грн. 80 коп. до 8810 грн.).

Верховний суд у постанові по справі №761/11472/15-ц прийнятій 28.11.2018 роз`яснив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо позивач визначив її у грошовому вимірі. Тому в такому випадку судовий збір оплачується за правилами подання позову майнового характеру.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, від сплати судового збору він звільнений.

Однак, для обрахунку судом береться судовий збір, який би підлягав до сплати позивачем, і такий судовий збір становив би 2252 грн. 58 коп.

З врахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позов було задоволено у процентному відношенні від первісної суми (ціни позову) на 90.94 %, то відповідно і сума стягнення судового збору на користь держави має бути зменшена на цю різницю, що становить : 2048 грн. 49 коп.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд приходить до такого висновку.

Представником позивача заявлено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Також, представником позивача долучено до матеріалів справи довідку від 05.06.2019 р. де вказано про сплату ОСОБА_1 1000 грн. в якості авансового внеску адвокату Кучмію М.В. за надання правничої допомоги у даній справі (а.с.58).

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України: Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України: Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин, суд бере до уваги дану довідку на підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу.

Однак, з врахуванням положень ч.1 ст.141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судових витрат, до стягненню підлягає 90.94 %, (частина задоволених позовних вимог), що становить - 909 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 174858 грн. 53 коп. (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят вісім грн. 53 коп.) в якості відшкодування матеріальних збитків, 30000 грн. (тридцять тисяч грн.. 00 коп.) в якості відшкодування моральних збитків, та 909 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`ять грн.. 40 коп.) витрат на правничу допомогу, а всього - 205767 грн. 93 коп. (двісті п`ять тисяч сімсот шістдесят сім грн. 93 коп.).

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 2048 грн. 49 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Городоцький районний суд Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Кучмій Микола Васильович, АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: адвокат Столяр Микола Васильович, АДРЕСА_4.

Повний текст рішення суду виготовлено 29.07.2019 року.

Суддя: