АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/648/19Головуючий по 1 інстанції - Демчик Р.В.
Категорія: 351000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.2019 року, постановлене під головуванням судді Демчика Р.В. у Придніпровському районному суді м. Черкаси 22.02 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житлом та стягнення коштів, - :

в с т а н о в и в :

09.10.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на користування житлом.

Позивач ОСОБА_3 в обгрунтування позовної заяви, посилається на те, що згідно договору дарування житлового будинку від 24.06.2015 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності будинок з надвірними спорудами за адресою - АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_4, який фактично проживає за іншою адресою. Згідно наданої відповідачем ОСОБА_4 розписки від 03.08.2017 року ОСОБА_4 зобов'язався самостійно знятися з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 в термін не пізніше 04.11.2017 року, а у разі невиконання даного зобов'язання, сплатити власнику будинку грошові кошти в розмірі 5000 грн. При цьому сплата даних коштів не позбавляє ОСОБА_4 обов'язку щодо зняття з реєстрації. Оскільки відповідач ОСОБА_4 не виконав своїх зобов'язань позивачем було направлено на фактичну адресу проживання відповідача вимогу щодо сплати коштів та зняття з реєстрації, яка по теперішній час залишилася без задоволення. Реєстрація відповідача ОСОБА_4 в будинку обмежує права позивача, як власника та впливає на розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг. За таких обставин, ОСОБА_3 просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 07.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

22.11.2018 року ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги та просив суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житлом, будинком АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 5000 грн.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси позовні вимоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в стягненні грошових коштів, ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в апеляційній інстанції, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що, на його думку, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні грошових коштів є необґрунтованим та таким, що підлягає до скасування, оскільки висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, а також не вірно застосовано норми матеріального права. ОСОБА_3 обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що розписка не є письмовим договором, так як не підписана двома сторонами є хибними. Вказував, що розписка є одностороннім договором і не підписання його другою стороною не створює наслідків його недійсності чи скасування. Також скаржник не погоджується з висновками суду стосовно того, що позивачем не зазначена природа заявлених до стягнення коштів, оскільки дані кошти є неустойкою про, що вказувалося ним в позовній заяві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_4 грошових коштів - неустойки на користь ОСОБА_3 в розмірі 5000 грн. (п`яти тисяч гривень) та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити. В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.2019 року - залишити без змін.

Відзив на адресу апеляційного суду Черкаської області на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін в суд.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно до вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про визнання таким, що втратив право користування житлом та стягнення коштів, виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині що задоволення вимоги про втрату права користування житлом, посилаючись, що право власності є непорушним, а власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Суд першої інстанції також послався, що права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, якими передбачається право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації понад рік, не користується житлом та не сплачує комунальні послуги, що в свою чергу порушує права позивача на реалізацію ним пільг по сплаті витрат, пов'язаних із утриманням житла. Договір найму між сторонами відсутній, тому наявні правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення 5000 гривень, посилаючись, що надана позивачем копія розписки не є письмовим договором, оскільки не підписана двома сторонами, а позивачем не визначена правова природа заявлених до стягнення коштів, так як не вказано чи є вказана сума коштів платою за користування житлом чи санкцією за порушення зобов'язання .

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволені вимоги щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 5000 гривень.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції вважає, що висновки суду є обґрунтованими, та відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 24.06.2015 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрованому в реєстрі за № 904, - ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 (а. с. 3), що також підтверджується даними відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.06.2015 року (а. с. 4-5) .

Місце проживання відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.08.2017 року зареєстровано за адресою - АДРЕСА_1, що підтверджено даними відомостей Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради (а. с. 11).

Згідно даних Акту № 891 від 28.09.2018 року, складеного комісією у складі голови Комітету самоорганізації населення «Соборний» ОСОБА_7, АДРЕСА_1, хоча і зареєстрований в даному будинку. Особисті речі ОСОБА_4 у будинку відсутні (а.с. 20).

Із наданої позивачем ОСОБА_3 копії розписки від 03.08.2017 року, складеної від імені ОСОБА_4, слідує, що ОСОБА_4 зобов'язався до 04.11.2017 року знятися з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. При цьому він зазначив, що розуміє, що з моменту зняття з реєстрації за вказаною адресою, відповідач втрачає право користування та право проживання в житловому будинку АДРЕСА_1. В разі невиконання даного зобов'язання щодо зняття з реєстрації у вказаний строк, він зобов'язався в термін не пізніше 5 днів, з моменту порушення зобов'язання, сплатити власнику будинку грошові кошти в розмірі 5000 грн., при цьому сплата даних коштів не позбавляє його обов'язку, щодо зняття з реєстрації (а. с. 19).

11.04.2018 року позивачем ОСОБА_3 на адресу відповідача ОСОБА_4 було направлено вимогу про сплату коштів та зняття з реєстрації, яка залишилася без задоволення (а. с. 6).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Збільшуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь грошові кошти в розмірі 5000 грн. за розпискою, посилаючись на положення статей 546 - 551 ЦК України.

Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У розумінні ЦК України пеня є змінною величиною, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобов'язань за кожен день прострочення виконання. При цьому неустойка в розуміння статті 549 ЦК України це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов'язань, а тому положення даної статті не можуть застосовуватись до інших видів правовідносин.

Відповідно до статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи, що між сторонами склалися правовідносини з приводу користування житловим приміщенням, які не відносяться до грошового зобов'язання, за порушення якого відповідно до положень ст. 549 ЦК України може бути встановлено сплату неустойки, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не визначена правова природа заявлених до стягнення коштів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, на які посилається скаржник, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, відносно того, що розписка не є письмовим договором, так як не підписана двома сторонами, тому висновок суду є хибним, та що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо того, що позивачем не зазначена природа заявлених до стягнення коштів.

Апеляційний суд звертає увагу, що між сторонами склалися правовідносини з приводу користування житловим приміщенням, які крім іншого також не є грошовими, а надана відповідачем розписка не є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до статті 549 ЦК України встановлено, що різновидом неустойки є штраф та пеня. Неустойка в розумінні даної статті - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов'язань, а тому норми цієї статті не можуть застосовуватись до інших видів правовідносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3 не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення в частині відмови у задоволені вимог позивача про стягнення грошових коштів та задоволення вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом, а за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житлом та стягнення коштів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Василенко Л.І.