Номер провадження: 22-ц/813/1331/19
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 у розмірі 50 000 гривень, посилаючись на бездіяльність органів ГУ НП в Одеській області, які проводять досудове розслідування 47 місяців, тобто понад розумний строк та по кримінальному провадженню № 0003846 від 18.09.2014 року слідчі дії не виконуються, рішення по цей час не прийняте, жодній особі про підозру не повідомлено, особи, які скоїли кримінальне правопорушення до відповідальності не притягнуті, що стало підставою звернення до суду.

Крім того, позивач зазначала, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2018 року визнано бездіяльність керівника СВ Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області із зобов'язанням вчинити певні дії.

Проте, до цього часу ніякого руху по кримінальному провадженні органами поліції не виконано.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального і процесуального права.

26.02.2019 року ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутністю а.с.98.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позов, про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності спеціальних підстав для застосування статті 1176 ЦК України, з доведеності обставин душевних страждань, яких позивачка зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів та вважаючи розмір заявлених вимог завищеними, визначив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню 3 000 грн. застосувавши засади справедливості, добросовісності та розумності.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі, не можна.

Судом встановлено, що:

-слідством Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР № 0003846 від 18 вересня 2014 року. У вказаному провадженні позивачка є потерпілою;

-в заяві вказано місце скоєння злочину, осіб які вчинили злочин, вказано факт скоєння злочину та надано копії підтверджуючих документів;

-відомості про кримінальний злочин за заявою ОСОБА_2 внесено до ЄРДР №0003846 від 18 вересня 2014 року, за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України;

-в порушення ст. 28 КПК України, досудове слідство триває до теперішнього часу, у зв'язку з чим позивачка неодноразово зверталась до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого;

-ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 року, 28.07.2015 року, 30.06.2016 року, 20.12.2016 року, скарги позивачки були задоволені та визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо не здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні зареєстрованому до ЄРДР №0003846.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту заявленого ОСОБА_2 позову вбачається, що нею заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди від власного імені на користь ОСОБА_3 без посилання, що вона діє в якості його представника і без доданання документів, які посвідчують її представництво.

Будь-яких уточнень позовних вимог або уточнень суб'єктного складу зазначеного у поданій до суду позовній заяві, позивачем у встановленому порядку з дотриманням ст. 174-177 ЦПК України не здійснено.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на вказані обставини уваги не звернув і вийшов за межі заявлених вимог про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 фактично стягнувши моральну шкоду на користь ОСОБА_2, самочинно уточнивши таким чином позовні вимоги з власної ініціативи.

На стадії апеляційного розгляду справи, у суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні повноваження уточнення позовних вимог, а позивач позбавлений такого права в силу процесуального закону.

Оскільки ОСОБА_2 заявила позов від власного імені і тому не виступала представником інтересів ОСОБА_3, але вимоги заявила фактично про стягнення моральної шкоди саме на користь ОСОБА_3, у суду першої інстанції без уточнення позову в частині суб'єктного складу та самих позовних вимог, викладених у резолютивній частині позову щодо особи на користь якої заявлено про стягнення моральної шкоди, не було підстав та процесуальних поноважень для самостійного і на власний розсуд уточнення особи, на користь якої суд стягнув моральну шкоду.

Дана обставина перешкоджає апеляційному суду переглянути по суті оскаржуване рішення відповідно до всіх доводів апеляційної скарги, обмежуючи апеляційний перегляд лише оцінкою доводу апеляційної скарги про процесуальне порушення допущене районним судом, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає закону.

Враховуючи наведене, рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.10.2018 року не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.. завданої бездіяльністю органу державної влади.

Відмова у задоволенні позову заснована на процесуальних підставах, що не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися до районного суду з такими ж вимогами повторно, але вже у власних інтересах або здійснюючи належним чином представництво звернутися з такими ж вимогами, але від імені ОСОБА_3 в інтересах останнього.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що у позові ОСОБА_2 відмовлено повністю, а позивач за вказаними позовними вимогами звільняється від сплати судового збору, згідно з Законом України «Про судовий збір» судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн. підлягає відшкодуванню на користь Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок держави в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2019 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш