ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/193/19 Справа № 210/3364/17 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення збитків, відшкодування витрат на правову допомогу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення збитків та про відшкодування витрат на правову допомогу.

Позов мотивований тим, що у вересні 2009 року вона прочитала в газеті «Пульс» інформацію про вязня ВК №45 ОСОБА_3, який бажає познайомитись для серйозних відносин. Вона звязалась з ОСОБА_3 і він запропонував звязатись з його матірю ОСОБА_2. Вона подзвонила ОСОБА_4 яка переконувала її що ОСОБА_3 випадково і невинно потрапив за грати по ч.2 ст. 186 КК України, просила відвідувати свого сина і підтримувати його продуктами, так як вона не може самостійно їздити в с.Макорти і у неї немає коштів на підтримку свого сина в тюрмі. Вона обіцяла що вони з сином розрахуються після його звільнення.

Після чого, позивач списувалась із ОСОБА_3 та багаторазово їздила в с.Макорти на побачення з ним, возила передачі в межах дозволених норм. 10.11.2011 року ОСОБА_3 звільнився, але він з матірю не повертав позивачу витрати на підтримку ОСОБА_3. Ігор обіцяв повернути витрати як тільки знайде роботу і джерело повернення по суті позики. Ігор і його мати вводили в оману позивача про невинність ОСОБА_3 при скоєнні ним злочину. 01.03.2012 року ОСОБА_3 знову потрапляє за грати та позивач знову за проханням матері продовжувала витрачати кошти для матеріальної підтримки ОСОБА_3 , тим більше, що ОСОБА_2 як мати переконувала позивача в серйозності намірів ОСОБА_3 щодо створення сім'ї.

01.10.2013 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, а в серпні 2014 року ОСОБА_3 вийшов на свободу, але разом вони не жили. Позивач зрозуміла, що її було використано відповідачами для вирішення грошових проблем і для процесуальних підстав уникнення покарання. 27.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Позивач зазначає, що нею було витрачено 2000 доларів США що станом на 14.08.2017 року складає 51384,80 грн. Окрім того, для поновлення прав та для отримання правової допомоги позивач уклала договір з правниками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та сплатила 10000,00 грн., а також оформила довіреність за яку сплатила 300,00 грн., а тому просить стягнути з відповідачів солідарно витрати, які понесла позивач для поновлення своїх прав в розмірі 51384,80 грн. еквіваленту витрат на підтримку ОСОБА_3 в увязненні; 10000,00 грн. витрат на правову допомогу; 300,00 грн. витрат на нотаріальне оформлення довіреності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні не встановлено наявність протиправних дій відповідачів та їх звязку з понесеними витратами позивача, законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 01.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Голоухова) О.Л. та ОСОБА_3 укладено шлюб (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено наявність протиправних дій відповідачів та їх звязку з понесеними витратами позивача, законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм Цивільного кодексу шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Звертаючись до суду позивач зазначила, що вона неодноразово на прохання матері відповідача возила йому продукти та відповідні передачі, коли останній перебував у виправній колонії, у зв'язку з чим вона понесла великі витрати, проте позивачка будь-яких угод з відповідачами із вказаних питань не укладала, а також діяла свідомо та добровільно, що в подальшому призвело до укладення шлюбу між позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 та протиправних дій не встановлено.

За змістом ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України (чинних на час розгляду справи судом першої інстанції) обовязковою умовою задоволення позову є встановлення факту порушення прав позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права ОСОБА_1 не порушені, а тому позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, оскільки доказів того, що протиправними діями відповідачів їй було завдано шкоду, позивачкою, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно зясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування судового рішення немає, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

ОСОБА_7