22-ц/804/1184/19
223/563/17

Головуючий у 1-й інстанції Яненко Г.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А.,

суддів: Баркова В.М., Принцевської В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

на ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 березня 2019 року, ухвалену в складі судді Яненко Г.М.,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_4,

про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,

та за зустрічним позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_2

про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 березня 2019 справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя передано за підсудністю до Краснолиманського міського суду Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процессуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Великоновосілківського районного суду Донецької області.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Направляючи матеріали справи за позовом ОСОБА_2 і зустрічним позовом ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, на розгляд до Краснолиманського міського суду Донецької області, суд виходив з положень ч. 2 ст. 31 ЦПК України, врахував, що у складі спірного майна є обєкт нерухомості, який знаходиться в Петровському районі міста Донецька, що відносить справу до виключної підсудності суду за місцезнаходженням цього нерухомого майна згідно зі ст. 30 ЦПК України, з урахуванням розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.09.2014р. № 2710/38-14 Краснолиманського міського суду Донецької області.

З такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 31 ЦПК України, якою вмотивовано оскаржувану ухвалу, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Прийняте Великоновосілківським районним судом Донецької області рішення про передачу справи іншому суду за місцезнаходженням одного з обєктів сіпльного майна подружжя винесено без урахування інших процесуальних норм.

Так, згідно із ч. 4 ст. 31 ЦПК України передача справи з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі розпорядження голови суду на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до цього суду.

Як зясовано, розпрядженням голови Вугледарського міського суду Донецької області № 223/563/17 від 26.06.2018р. (т. 1 а.с. 238) справа № 223/563/17 за позовом ОСОБА_2 і зустрічним позовом ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя направлено на розгляд до найбільш територіально наближеного суду Великоновосілківського районного суду Донецької області внаслідок неможливості утворити новий склад суду для розгляду справи у звязку із спливом повноважень у всіх суддів суду (п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК).

За положеннями ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Проте, Великоновосілківським районним судом Донецької області всупереч положенням ст. 32 ЦПК України, по суті оспорюючи, ревізуючи підсудність, визначену попереднім судом в розпордяженні від 26.06.2018р., справу не було розглянуто, як то предписано ч. 2 ст. 32 ЦПК Укаїни. А, натомість, за спливом понад 8 місіяців було прийнято безпідставну ухвалу про передання справи за підсудністю до іншого суду.

В даному випадку справа потрапила до Великоновосілківського районного суду Донецької області не внаслідок первісного подання до суду позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_4, а в результаті прийняття розпорядження керівника Вугледарського міського суду Донецької області в порядку п. 2 ч. 1 і ч. 4 ст. 31 ЦПК України, що мало тягти за собою розгляд справи судом, якому була спрямована справа.

За таких обставин, із урахуваннм норм процессуального закону, які безпосередньо забороняють подальше передання справ з метою запобігання подальшого перешкоджання громадянинові у доступі до суду, Великоновосілківський районний суд Донецької області не мав процесуальних підстав для зміни підсудності і направлення справи до іншого суду.

За змістом ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Оскільки внаслідок уточнення позовних вимог не змінювався склад відповідачів, учасниками спору про розподіл майна подружжя залишаються ОСОБА_2 і ОСОБА_4, то з огляду на конструкцію ч. 2 ст. 31 ЦПК України, відсутній критерій для зміни підсудності справи, навіть якщо обсяг спірного майна доповнено і обєктом нерухомості, що визначає виключну підсудність за ст. 30 ЦПК України.

Як впевнюється колегія суддів, не є таким, що відповідає задекларованим завданням і основним засадам цивільного судочинства, а саме своєчасному розгляду і вирішенню справи з метою ефективного захисту прав осіб, що звернулись у даній справі з основним і зустрічним позовом, прийняте судом рішення про направлення справи на розгляд іншому суду, після того, як розпочався розгляд справи у Великоносілківському районному суді Донецьої області, судом вчинено низку дій процесуального порядку, долучено письмові документи, вирішено низку клопотань учасників спору.

Крім того, колегія суддів віднаходить таке рішення суду алогічним з огляду на перебування справи в провадженні Великоносілківського районного суду Донецьої області з серпня 2018 року, тобто вже понад 8 місяців.

Поза увагою суду залишився сумарний період перебування справи в провадженні судів з серпня 2017 року, тобто понад 1,5 роки, що перевищує розумні строки розгляду справи в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і значно перевищує унормований цивільно-процесуальним законом шестидесятиденний термін розгляду справи (ст. 210 ЦПК України), що мав обчислюватись, принаймні з моменту прийняття 16.08.2018р. Великоновосілківським районним судом Донецької області справи до свого провадження (т. 3 а.с. 3).

Верховною Радою України 17.07.1997 рaтифіковано Європейську конвенцію про захист прaв людини і основоположних свобод (далі Конвенція), якою передбачено, зокрема, право на спрaведливий судовий розгляд, право на ефективний засіб правового захисту.

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про зaхист прaв людини і основоположних свобод є чaстиною нaціонaльного законодaвства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Дотримaння положень Конвенції її державaми-учасницями забезпечено через таким контролюючим механізмом, як Європейський суд з прaв людини (далі ЄСПЛ).

Прийнятим 23.02.2006р. Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що відповідно до статті 17 якого під час розгляду справ судами України Конвенція та практика Європейського суду повинні використовуватися як джерела права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, як доступ до суду. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення ЕСПЛ 2002-ІІ у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25).

Європейський суд з прав людини неодронарзов наголошував на надмірно довготривалих судових провадженнях судами України, що становило порушення ст. 6 вищезгаданої Конвенції щодо заявників, яке було підставою для стягнення на їх користь справедливої сатисфакції.

Проте, суд першої інстанції не врахував положенн ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 4, 10 ЦК України, практику Європейського Суду з прав людини по справах, де встановлювались аналогічні, як у даній справі, порушення надмірно тривалих проваджень, що призвело, як обгрунтовано наведено у апеляційній скарзі, до порушення процесуальних прав, зокрема ОСОБА_2, що апелює на ухвалу суду від 06 березня 2019 року.

З огляду на викладене, враховуючи неприпустиму довготривалість невирішення спору, передача справи до чергового суду може свідчити про порушення права особи на доступ до суду в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Виходячи з встановлених обставин та вимог закону, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про передачу справи до іншого суду підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права. Справа підлягає поверненню до Великоновосілківського районного суду Донецької області для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 березня 2019 року про передання справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за підсудністю до Краснолиманського міського суду Донецької області - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, направити до Великоновосілківського районного суду Донецької області для продовження розгляду.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді: В.М.Барков

ОСОБА_5