ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року

м.Суми

Справа №591/3924/18

Провадження № 22-ц/816/3954/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.,

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу № 591/3924/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду міста Суми (суддя Сидоренко А.П., дата складання повного тексту рішення - 20 травня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості відчуженого майна, -

в с т а н о в и в :

09 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, у якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію ? частини вартості відчуженого відповідачем автомобіля «GELLY» у розмірі 48.140,00 гривень. На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що у період з 2000 по 2015 рік вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . За час сумісного проживання за спільні кошти сторони придбали автомобіль «GELLY CK NORMA CBU», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . У серпні 2015 року, тобто після розірвання шлюбу, відповідач без відома та згоди позивачки продав спірний автомобіль своєму батькові - ОСОБА_3 . За даними довідки-рахунку ААЕ 303567 від 14 серпня 2015 року вартість автомобіля на момент його відчуження становила 96.280,00 гривень.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 15 травня 2019 року позов задоволено повністю. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 48.140,00 гривень грошової компенсації вартості відчуженого майна - автомобіля «GEELY CK NORMA CBU», 2012 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також судові витрати у розмірі 704,80 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим, порушення норм процесуального и неправильне застосування норм матеріального права, просив: рішення від 15 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

За доводами апеляційної скарги: по-перше, суд першої інстанції за заявами відповідача та третьої особи помилково не застосував наслідки спливу строку позовної давності через те, що неправильно визначився з початком її перебігу. Оскільки рішення суду про розірвання між сторонами шлюбу набрало законної сили 26 червня 2015 року, то саме з цієї дати, на думку відповідача, має відраховуватися початок трьохрічного строку в межах якого позивачка могла звернутися до суду з вимогами про захист свого права щодо набутого у період шлюбу автомобіля. Позов подано 09 липня 2018 року, тобто через 3 роки та 11 днів після офіційної дати розірвання шлюбу. За приписами частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності є самостійною підставою для прийняття рішення про відмову у позові. Суд першої інстанції зазначену норму матеріального права застосував неправильно. По-друге, місцевий суд не розглянув питання щодо реальної вартості автомобіля, встановивши її лише з даних Довідки-рахунку, без проведення авто - товарознавчого дослідження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд зробив висновок, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що з 29 вересня 2000 року до 26 червня 2015 року (дата набрання законної сили заочного рішення Зарічного районного суду міста Суми від 05 червня 2015 року) відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с.7).

11 липня 2012 року подружжя Пащенків за спільні кошти придбало автомобіль «GEELY CK NORMA CBU», 2012 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем - ОСОБА_2 14 серпня 2015 року зазначений автомобіль вартістю 96.280,00 гривень був перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 на підставі Довідки-рахунку ААЕ № 303567 від 14 серпня 2015 року (а.с.60). Позивачка своєї згоди на відчуження автомобіля, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності не надавала.

14 січня 2019 року ОСОБА_3 (а. с. 69), 13 березня та 15 травня 2019 року ОСОБА_2 подали суду ідентичні за змістом заяви про застосування позовної давності, вважаючи її такою, що пропущена позивачкою на 11 днів (а. с.84-85).

Судом досліджено матеріали цивільної справи № 591/6465/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на ? частини квартири. Матеріалами цієї справи підтверджено, що 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 зверталася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Серед майна, що підлягало поділу у судовому порядку, позивачкою вказувався автомобіль «GEELY CK NORMA CBU», як такий, що був придбаний за спільні кошти подружжя. Вимоги свого позову ОСОБА_1 неодноразово уточнювала ( справа № 591/6465/15ц т. 1 а. с. 3-5; 127-128, 151-152, 158-159).

10 травня 2016 року відповідач у процесі розгляду цивільної справи № 591/6465/15-ц надав суду копію Свідоцтва серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу. У цьому документі власником спірного автомобіля «GEELY CK», державний номерний знак НОМЕР_1 , з 18 серпня 2015 року значиться громадянин ОСОБА_3 . Копію цього документа позивачка отримала 01 червня 2016 року (справа № 591/6465/15ц, т.1, а.с.129,135,142).

Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 01 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 у частині заявлених вимог про стягнення компенсації вартості ? частини зазначеного автомобіля було залишено без розгляду за пунктом 5 частини 1 статті 207 ЦПК України (справа № 591/6465/15ц, т.1, а.с.207).

І. Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції вимог закону про позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності ( частина 1 статті 265 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з передбачених частиною 4 статті 267 ЦК України підстав.

Так, про самовільне розпорядження відповідачем автомобілем «GEELY», яке сталося 14 серпня 2015 року, позивачка ОСОБА_1 дізналася лише 01 червня 2016 року після ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 591/6465/15-ц. Перебіг строку позовної давності для звернення з вимогою про захист порушеного права власності на придбаний у період шлюбу автомобіль, відчуження якого відповідач здійснив на свій розсуд, розпочався з наступного після 01 червня 2016 року дня, тобто з 02 червня 2016 року. Звернувшись до суду 09 липня 2018 року з позовом про стягнення компенсації вартості автомобіля, право спільної сумісної власності на який у подружжя Пащенків припинилося з 18 серпня 2015 року, позивачка ОСОБА_1 встановлений законом трирічний строк позовної давності не пропустила. Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяв відповідача та третьої особи про застосування позовної давності, є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 аналогічні тим, що викладали відповідач та тертя особа у відповідних заявах про застосування строку позовної давності. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції за вищенаведеними аргументами апеляційної скарги, а також для відмови у задоволенні у позові ОСОБА_1 за частиною 4 статті 267 ЦК України відсутні.

ІІ. Щодо доведеності розміру компенсації вартості автомобіля.

Під час судового розгляду предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (статті 12 та 13 ЦПК України), у судовому засіданні досліджується кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Розмір компенсації - 48.140,00 гривень, суд першої інстанції визначив виходячи з половини вартості спірного автомобіля на 14 серпня 2015 року (дату відчуження). Загальна вартість автомобіля - 96.280,00 гривень, була зафіксована у Довідці-рахунку ААЕ № 303567 від 14 серпня 2015 року, що підтверджується письмовим повідомленням № 31/18/5942-3290 від 06 листопада 2018 року за підписом начальника Територіального сервісного центру МВС в Сумський області (а. с. 60).

Будь-яких інших доказів на підтвердження вартості автомобіля сторони суду не надали, про проведення експертної оцінки клопотань не заявляли. Підстав ставити під сумнів достовірність офіційної інформації про вартість спірного автомобіля на момент його відчуження немає. Питання про достатність цього письмового доказу судом першої інстанції вирішено відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис) І.В.Орлов

Судді: (підпис) Т.А.Левченко

(підпис) С.Г.Хвостик