Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 404/4562/16-ц

провадження № 61-20533св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Провідна»,

третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року у складі судді Галагана О. В. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Гайсюка О. В., Кіселика С. А., Суровицької Л. В., від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), про зобов`язання виконати умови договору.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 16 жовтня 2015 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» передало йому в лізинг легковий автомобіль марки «TOYOTA RAV4», державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1 .

04 листопада 2015 року між позивачем та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів № 06/0676249/1202/15 (далі - договір страхування), відповідно до якого застраховано отриманий позивачем автомобіль марки «TOYOTA RAV4», вигодонабувачем за цим договором є ПАТ КБ «ПриватБанк». Страхова сума за умовами договору становить 843 000,00 грн. Франшиза (за ризиком «Викрадення») 7 %. Строк дії договору становить 1 рік.

07 лютого 2016 року сталася страхова подія із застрахованим транспортним засобом позивача, а саме: автомобіль «TOYOTA RAV4» викрадено невідомими особами. ОСОБА_1 у встановленому договором страхування порядку негайно повідомив відповідача про настання страхового випадку та 08 лютого 2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування із наданням всіх необхідних для цього документів.

Проте, відповідач листом від 01 квітня 2016 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що позивач не сплатив вчасно другу частину страхового платежу до 04 грудня 2015 року, в зв`язку з чим, на думку відповідача, договір страхування 05 грудня 2015 року припинив свою дію.

Таким чином, ОСОБА_1 просив: визнати незаконною відмову ПрАТ «СК «Провідна» у виплаті страхового відшкодування за договором страхування; зобов`язати ПрАТ «СК «Провідна» виплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» страхове відшкодування в розмірі 783 990,00 грн за договором страхування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року позов задоволено частково; зобов`язано ПрАТ «СК «Провідна» виплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» страхове відшкодування в розмірі 783 990,00 грн за договором страхування; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є незаконною, оскільки відповідачем не надано до суду доказів про те, що страховою компанією вживалися дії, передбачені чинним законодавством та договором страхування, щодо припинення зазначеного договору страхування.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року змінено; зобов`язано ПрАТ «СК «Провідна» виплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» страхове відшкодування у розмірі 757 660,58 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір страхування на час настання страхового випадку не припинив свою дію, оскільки відповідач не вважав його припиненим та після 05 грудня 2015 року продовжував приймати чергові платежі. Однак, визначаючи розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції не врахував ступінь фізичного зносу автомобіля, тому апеляційний суд змінив суму страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ПрАТ «СК «Провідна» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про часткове задоволення позову.

Суди не звернули увагу на те, що банк, як вигодонабувач не наділяв позивача правом на пред`явлення позову про стягнення коштів на користь банку. Крім того, суди залишили поза увагою те, що у договорі страхування сторони передбачили, що у разі несплати страхувальником чергового платежу у встановлені договором строки або сплати в неповному обсязі, дія договору припиняється та він втрачає чинність.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 21 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою ВССУ від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

05 травня 2018 справу № 404/4562/16-ц передано до Верховного Суду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 04 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір страхування № 06/0676249/1202/15.

За цим договором розмір страхової суми за розділом «КАСКО» визначено - 843 000,00 грн (пункт 8.2 договору), розмір франшизи (за ризиком «викрадення» та іншими ризиками при конструктивній загибелі транспортного засобу) складає 7 % від страхової суми зазначеної в пункті 8.2 договору, тобто 59 010,00 грн строк дії договору - 1 рік з 05 листопада 2015 року по 04 листопада 2016 року, договором визначений такий вид страхового ризику як «Викрадення». Застрахований транспортний засіб автомобіль «TOYOTA RAV 4».

Згідно додаткового договору до цього договору № 1 від 04 листопада 2015 року вигодонабувачем сторони визначили ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки 16 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу, а умовами цього договору, предметом якого є автомобіль «TOYOTA RAV 4» вартістю 843 900 грн, передбачено обов`язкове страхування предмета лізингу.

Умовами договору страхуваннявизначено загальний страховий платіж, який повинен здійснити ОСОБА_1 у сумі 34 197,48 грн, який розділено на шість рівних платежів у розмірі 5 699,58 грн кожний, що підлягають сплаті до 04 числа наступного місяця з моменту укладення договору страхування, тобто перший платіж слід здійснити 04 листопада 2015 року, в день укладення договору страхування, другий 04 грудня 2015 року і т. д.

Останній платіж слід було здійснити 04 квітня 2016 року (пункт 26 договору).

07 лютого 2016 року застрахований автомобіль «TOYOTA RAV 4», ДНЗ НОМЕР_1 було викрадено невідомими особами, що підтверджено документально та не заперечується сторонами.

Позивач негайно повідомив відповідача про викрадення автомобіля та 08 лютого 2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування з наданням усіх необхідних для цього документів.

Відповідач листом від 01 квітня 2016 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що позивач не сплатив вчасно другий платіж до 04 грудня 2015 року, а тому договір страхування вважається таким, що втратив чинність, а тому подія, що відбулася 07 лютого 2016 року не може бути розглянута як страховий випадок.

Також судами встановлено, що перший платіж у розмірі 5 699,58 грн позивач сплатив 04 листопада 2015 року, другий та третій платежі сплачені ним 22 грудня 2015 року у загальному розмірі 11 399,16 грн, а три інші платежі позивач сплатив на виконання пункту 34.5 договору після викрадення автомобіля (на другий день), а саме 08 лютого 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, відповідно до положень статей 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Зміст договору складається з умов, які визначаються на власний розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, підписаний сторонами, є обов`язковим для виконання кожною із сторін.

Статтею 985 ЦК України та частиною четвертою статті 3 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальник має право при укладенні договору страхування призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно зі статтею 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 997 ЦК України передбачено, що договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, зокрема, у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Відповідно до пункту 35.3 договору страхування у разі несплати або сплати не в повному розмірі чергової частини страхового платежу дія договору вважається припиненою та договір втрачає чинність з 00 год 00 хв. дати наступної за встановленою датою чергової частини страхового платежу, з урахуванням умов, визначених у пункті 35.6.3 договору страхування.

З пункту 35.6.3. договору страхування вбачається, що дія договору припиняється та договір втрачає чинність у разі несплати страхувальником чергової частини страхового внеску у встановлені договором строки або сплати в неповному обсязі (якщо договором передбачена сплата страхового платежу частинами), крім випадків передбачених пунктом 34.5 договору. Сторони дійшли згоди, що страховик не зобов`язаний пред`являти страхувальнику вимогу про необхідність сплати платежу або його чергової частини.

Пунктом 34.5 договору страхування передбачено, що у разі сплати страхового платежу частинами і настання страхового випадку до повної сплати страхувальником страхового платежу за договором вважається, що настав строк сплати усіх несплачених частин страхового платежу, які страхувальник повинен сплатити страховику протягом 10 (десяти) робочих днів з дня наступного за днем настання події. При цьому, якщо страхувальник не сплатив несплачені частини страхового платежу за договором у такий строк, страховик має право зменшити розмір страхового відшкодування (страхової виплати) на суму однієї або декількох несплачених частин страхового платежу, про що страховик повідомляє страхувальника та робить відповідну відмітку у страховому акті. За розділом «КАСКО» якщо розмір страхового відшкодування менше суми несплачених частин страхового платежу, виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом зарахування суми страхового відшкодування у рахунок сплати несплачених частин страхового платежу після надання страховику страхувальником (вигодонабувачем) актів виконаних робіт та чеків, що підтверджують сплату послуг СТО за виконаний відновлювальний ремонт.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що сторони, укладаючи договір страхування, погодили випадок припинення зобов`язань,у разі невнесення чергового платежу у строки, передбачені договором страхування.

Судами установлено, що позивач дійсно прострочив сплату другого платежу сплативши його разом з третім платежем 22 грудня 2015 року (11 399,16 грн), а три інші платежі позивач сплатив після викрадення автомобіля (на другий день), а саме 08 лютого 2016 року.

Суд першої інстанції, та апеляційний суд частково змінюючи розмір стягнутого страхового відшкодування виходили з того, що відповідачем не надано доказів того, що страхова компанія вживала заходів передбачених договором страхування та чинним законодавством з припинення вказаного договору страхування. Крім того, страхова компанія прийняла всі платежі здійснені після 05 грудня 2015 року та не повідомила про наявність підстав для припинення договору страхування.

Однак поза увагою судів залишилося те, що умовами договору страхування сторони погодили те, що дія договору припиняється та договір втрачає чинність у разі несплати страхувальником чергової частини страхового внеску у встановлені договором строки або сплати в неповному розмірі, також сторони дійшли згоди щодо того, що страховик не зобов`язаний пред`являти страхувальнику вимогу про необхідність сплати платежу або його чергової частини.

Таким чином, посилання судів попередніх інстанцій на те, що страховою компанією не вчинялися дії щодо припинення дії договору страхування є помилковими, оскільки страхувальник, за умовами договору страхування, не був зобов`язаний пред`являти страхувальнику вимогу про необхідність сплати платежу або його чергової частини.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, на зазначене також уваги не звернув та частково погодився з висновками суду першої інстанції.

У пункті 26 договору страхування сторони погодили графік сплати загального страхового платежу. Отже, суд касаційної інстанції приходить до висновку про те, що договір страхування втратив свою чинність з 05 грудня 2015 року, оскільки позивач не сплатив черговий (другий) платіж вчасно до 04 грудня 2015 року, як то передбачено підпунктом 26.2.2 договору страхування (чергові другий та третій платіж було сплачено лише 22 грудня 2015 року).

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки сторони погодили умови, за яких припиняється договір страхування.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку з цим з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» підлягає стягненню 8 185,32 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, та 8 929,44 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про зобов`язання виконати умови договору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» 8 185,32 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, та 8 929,44 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко М. Ю. Тітов