ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4286/19 Справа № 215/3381/18 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фляги Володимира Григоровича, на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 року, яке постановлено суддею Демиденком Ю.Ю. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 28 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ) яким просив стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 170000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обґрунтування позову зазначив, що в період роботи в шкідливих умовах праці з 11.12.1985 по 16.04.1990 та з 01.08.1992 по 04.01.1993 машиністом екскаватора на ПрАТ ним отримано три хронічні професійні захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.; 2) вібраційна хвороба першої-другої ст., від дії комбінованої вібрації, синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполученні з шийною та попереково-крижовою радикулопатією, плечолопатковим пері артрозом, ПФ першого-другого ст., деформуючий артроз ліктьових суглобів; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ст. з легким зниженням слуху, які відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.03.2012 виникли з вини роботодавця.

Згідно висновку МСЕК від 03.04.2012 первинно позивачу встановлена з 26.03.2012 безстроково стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% з яких 20% - ХОЗЛ; 15% - по вібраційній хворобі; 5% - по туговухості.

Згідно висновку МСЕК від 23.05.2017 повторно позивачу встановлена з 23.05.2017 безстроково третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55% з яких 30% - ХОЗЛ; 15% - по вібраційній хворобі; 10% - по туговухості.

Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювання позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв'язки.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 - 10000 /десять тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» - 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник позивача Фляга В.Г., просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір стягнутої судом моральної шкоди до заявлених у позові вимог. Апелянт вважає, що судом неповно та не всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку із чим суд значно занизив розмір компенсації позивачу моральної шкоди, оскільки не врахував того факту, що на підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацював 9 років та 5 місяців, що через не створення відповідачем на робочому місці позивача безпечних умов праці останній отримав три професійні захворювання, які призводить до його фізичних та моральних страждань, що йому встановлена третя група інвалідності та він втратив 55% професійної працездатності, що встановлено безстроково і свідчить про те, що стан позивача вже ніколи не покращиться, а може лише погіршаться.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що судом при ухвалені рішення, враховано ступінь втрати професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності, те, що значний проміжок часу в шкідливих умовах позивач працював на іншому підприємстві - ПрАТ «ЦГЗК», тоді як на підприємстві відповідача останній пропрацював в шкідливих умовах лише 4 роки 10 місяців. Звертає увагу, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10.12.2018 року з ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача стягнуто 40000 грн. моральної шкоди.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Фляги В.Г. підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював 4 роки 8 місяці, в саме з 11.12.1985 по 16.04.1990 та з 01.08.1992 по 04.01.1993 машиністом екскаватора в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.03.2012, позивачу встановлено три хронічні професійні захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.; 2) вібраційна хвороба першої-другої ст., від дії комбінованої вібрації, синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполученні з шийною та попереково-крижовою радикулопатією, плечолопатковим пері артрозом, ПФ першого-другого ст., деформуючий артроз ліктьових суглобів; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ст. з легким зниженням слуху (а.с.17-20).

Згідно висновку МСЕК від 03.04.2012 первинно позивачу встановлена з 26.03.2012 безстроково стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% з яких 20% - ХОЗЛ; 15% - по вібраційній хворобі; 5% - по туговухості (а.с.22).

Згідно висновку МСЕК від 23.05.2017 повторно позивачу встановлена з 23.05.2017 безстроково третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55% з яких 30% - ХОЗЛ; 15% - по вібраційній хворобі; 10% - по туговухості (а.с.21).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався нормами статтей 153, 237-1 КЗпП України, й виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем, зокрема і в період праці на підприємстві відповідача, тому ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» є винним підприємством у виникненні профзахворювань позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, однак не в повній мірі погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Так, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено хронічні професійні захворювання, виробничими факторами, що спричинили захворювання є вплив пилу фіброгенної дії концентрацією вище гранично-допустимої, недосконалість технологічного процесу, дія загальної вібрації та шуму, рівень яких перевищує допустимий. Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості (а.с.17-20).

Як встановлено судом, на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 4 роки 8 місяців.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, зокрема і з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з отриманими на виробництві професійними захворюваннями.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача Фляги В.Г. щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 4 роки 8 місяців, а саме з 11.12.1985 по 16.04.1990 та з 01.08.1992 по 04.01.1193, що з 23.05.2017 року ОСОБА_1 безстроково встановлена третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55%, що внаслідок не створення, зокрема і підприємством відповідача безпечних і нешкідливих умов праці у ОСОБА_1 виникли професійні захворювання, внаслідок, яких позивач відчуває моральні страждання.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених отриманим професійним захворюванням, ступінь втрати професійної працездатності -55% та встановлення третьої групи інвалідності, безстроково, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 10 000,00 грн. до 40 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 10 000 грн. до 40 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фляги Володимира Григоровича, задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_1 з 10 000 (десяти тисяч) грн. до 40 000 (сорока тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: