Справа № 263/9322/18
Провадження № 2/263/227/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Ничипорук А.А., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до Маріупольської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 06 червня 2017 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належала вищевказана квартира на праві приватної власності, на підставі біржового контракту № 2683 від 10.09.1999 року, що підтверджується реєстраційним свідоцтвом № НОМЕР_6 від 13.09.1999 року, виданим ДКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації». ОСОБА_7, яка є матір'ю ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6 (син померлої) та ОСОБА_8 (чоловік померлої) були зареєстровані та проживали на момент смерті померлої у спірній квартирі, тому є такими, що прийняли спадщину, відповідно до ст. 1268 ЦК України. ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_6В (пасинок померлого) був зареєстрований та проживав на момент смерті померлого у спірній квартирі, тому є таким, що прийняв спадщину після смерті останнього, відповідно до ст. 1268 ЦК України. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказану квартиру в цілому. Він, як син померлого, є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні. В червні 2017 року він звернувся до приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Гічкіна А.В. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою від 20.01.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що: не доведений факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після ОСОБА_8, оскільки не надано доказів проживання вказаних осіб однією сім'єю; угода купівлі-продажу (біржовий контракт) № 2683 від 10.08.1999 року спірної квартири не підлягала укладанню на товарній біржі, оскільки один з продавців (ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1) був дитиною, а з цих підстав, підлягала нотаріальному посвідченню, відповідно до закону, що діяв на той момент. З огляду на викладене, він був змушений звернутися до суду з даним позовом, за захистом своїх прав та законних інтересів.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити, надалі надала заяву про завершення розгляду справи за її відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, надалі надав заяву про завершення розгляду справи за його відсутністю.

Третя особа ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, з'ясувавши думку представників сторін, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві приватної власності, належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі біржового контракту № 2683 від 10.09.1999 року /а.с. 8/, що підтверджується реєстраційним свідоцтвом № НОМЕР_6 від 13.09.1999 року, виданим ДКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» /а.с. 10/.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.06.1976 року /а.с. 7/.

ОСОБА_7, яка є матір'ю ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 11/. ОСОБА_6 (син померлої) та ОСОБА_8 (чоловік померлої) були зареєстровані та проживали на момент смерті померлої у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, тому є такими, що прийняли спадщину, відповідно до ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 10.03.2015 року ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 12/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 01.11.2017 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 13/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.06.2018 року було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_6 на день відкриття спадщини разом з ОСОБА_8, померлим ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 14-15/.

14.11.2017 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Гічкіна А.В. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6.

Постановою приватного нотариусу Маріупольского міського нотаріального округу Гічкіна А.В. від 20.01.2018 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що: не доведений факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після ОСОБА_8, оскільки не надано доказів проживання вказаних осіб однією сім'єю; угода купівлі-продажу (біржовий контракт) № 2683 від 10.08.1999 року спірної квартири не підлягала укладанню на товарній біржі, оскільки один з продавців (ОСОБА_4, 1983 року нароедження) був дитиною, а з цих підстав, підлягала нотаріальному посвідченню, відповідно до закону, що діяв на той момент /а.с. 38-39/.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до частини 1 статті 45, ст. 47ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 227 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з п. 1.7 біржового контракту, Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 14 біржового контракту угоди купівлі-продажу, укладені на біржі, не підлягають нотаріальної реєстрації згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

З огляду на наведені норми матеріального права, враховуючи, що на теперішній час біржа, на якій був укладений договір купівлі-продажу від 10.09.1999 року, ліквідована, беручи до уваги, що ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 06 червня 2017 року, інші спадкоємці першої черги за законом відсутні, а представник відповідачка визнав позовні вимоги, таке визнання прийнято судом, оскільки не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, крім того, позивач позбавлений можливості іншим шляхом оформити правовстановлюючі документи, тому суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати за ним у судовому порядку право власності: на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 06 червня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 392, 1261, 1268, 1270, 1296 ЦК України, Законом України «Про товарну біржу», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 4, 13, 12, 76, 77, 81, 293-294, 315-319, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Маріупольської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4) право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 06 червня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.Г.Шатілова