Справа № 170/797/18 Головуючий у 1 інстанції: Сушик Н. В.
Провадження № 22-ц/802/633/19 Категорія: 20 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шацького районного суду Волинської області від 21 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 25 квітня 2017 року, укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_3 .. Позов мотивує тим, що на початку 2017 року її внук ОСОБА_3 попросив відписати йому належний їй будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість він пообіцяв забезпечувати її доглядом, ліками, харчуванням, утримувати будинок в належному стані. 25 квітня 2017 року між нею та відповідачем укладено договір дарування, засвідчений приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Щелкуновою І.А., текст якого вона не читала, тому що не вміє читати. Один рік після укладення договору відповідач сумлінно виконував свої зобов`язання, а на початку 2018 року припинив її доглядати. Нещодавно вона дізналася, що договір дарування був оформлений не на будинок АДРЕСА_1, а на 3/4 будинку АДРЕСА_2 і належав їй на праві приватної власності. Їй це стало відомо від сина ОСОБА_4 , який запропонував їй переїхати і жити у будинок разом із внуком ОСОБА_3 . До онука вона переїхати не може, так як з ним склалися неприязні стосунки, а будинок по АДРЕСА_1 , є непридатним для проживання і ніхто там доглядати її не збирається. Вважає, що онук, ОСОБА_3 , скориставшись її престарілим віком, обманув її при укладенні договору дарування будинку, в результаті чого було укладено договір дарування не на той будинок, який вона мала намір подарувати і ніякого довічного утримання від нього вона не отримала.

Просить суд визнати недійсним договір дарування 3/4 будинку АДРЕСА_2 , укладений 25 квітня 2017 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Щелкуновою І.А. з підстав, що він є удаваним, вчинений під впливом обману та під впливом помилки.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 21 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає, що дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що суд не врахував, що подарований нею будинок був її єдиним житлом, придатним до проживання. Суд дійшов висновку про відсутність помилки щодо наслідків правочину при укладенні договору дарування, при цьому не врахував її вік, стан здоров`я, потребу в сторонній допомозі. Договір дарування був підписаний не уповноваженою на це особою, і суд не дав оцінки цій обставині. Просить рішення Шацького районного суду Волинської області від 21.03.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу позивача. Просить відхилити апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що волевиявлення позивача на укладення спірного договору дарування було вільним та відповідало її внутрішній волі, підстави для визнання оспорюваного позивачем договору дарування недійсним, передбачені ст.ст. 229, 230 ЦК України відсутні, не встановлено підстав для визнання даного договору удаваним.

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Щелкуновою Іванною Анатоліївною від 25.04.2017 року ОСОБА_1 , дарувальник, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , обдарований, уклали договір про те, що Дарувальник передає, а обдарований приймає у власність безоплатно: 3/4 частки житлового будинку А - 1, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Договір укладений у письмовій формі із зазначенням усіх його істотних умов, підписаний дарувальником (у зв`язку з неписьменністю та хворобою руки - особою, визначеною ОСОБА_1 ) та обдарованим і нотаріально посвідчений. Зміст договору відповідає вимогам закону. Дієздатність дарувальника перевірена нотаріусом. Форма правочину дотримана.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Шацької РДА Волинської області від 21.01.2019 року №117/06/06-14 25.01.2016 року по 17.01.2017 року та з 23.02.2017 року по 16.02.2018 року за позивачем здійснював догляд ОСОБА_5 .

Спірний договір дарування був укладений 25.04.2017 року, в той період, коли догляд за позивачем здійснював ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання договору дарування частини житлового будинку з різних підстав, які є взаємовиключні. У позові зазначає, що договір дарування укладений з метою приховати правочин про довічне утримання, та крім того, що відповідач ОСОБА_3 обманув її при укладенні договору дарування, в результаті чого нею був укладений договір дарування не на той будинок, який вона мала намір подарувати.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не довела, що на момент укладення оспорюваного договору дарування виникла помилка стосовно правової природи правочину, предмету правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання вказаного договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи спірний договір, вона усвідомлювала умови правочину і його правові наслідки. ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, що на час укладення спірного договору дарування вона мала намір укласти договір довічного утримання, та доказів, які б свідчили про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору довічного утримання, тобто покладення на обдарованого обов`язку утримувати дарувальника.

Правильним є висновок про відсутність у справі належних і допустимих доказів на підтвердження існування при укладенні оспорюваного договору дарування помилки, а саме, неправильного сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. При цьому судом першої інстанції встановлено, що відразу після укладення спірного договору дарування позивач, незважаючи на свій похилий вік та необхідність у сторонньому догляді, за власною ініціативою знялась із реєстрації за адресою спірного будинку, а не іншого будинку, який належав їй на праві власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне житло є єдиним житлом позивача ОСОБА_1 не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Позивачу належить на праві власності будинок по АДРЕСА_1 . Позивач вже більше 10 років в спірному будинку не проживає, хоча і була зареєстрована в ньому до укладеного договору дарування. Всі ці роки вона проживала разом із своїм сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 і проживає на даний час та за нею здійснювався відповідний догляд.

Отже, частина подарованого житлового будинку не може вважатись як єдине житло позивача.

Відповідач ОСОБА_3 проживав у спірному будинку на час укладення договору дарування і проживає на даний час.

Умислу в діях відповідача, самого факту обману з боку відповідача при укладенні договору не встановлено.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було підтверджено, що позивач є неписьменна, не могла підписати власноручно документ, а тому підписання правочину відбулося у відповідності до вимог ч. 3 ст. 45 ЗУ "Про нотаріат".

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, є законним та обгрунтованим. Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 21 березня 2019 року, в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: