Справа № 453/188/19
№ провадження 2/453/194/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 18.02.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), загальною площею 144 кв. м., житловою площею 73,8 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 06.03.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 .. 26.05.1988 року ОСОБА_3 склала в її користь та у користь її сестри ОСОБА_4 заповіт, який посвідчений Сколівською державною нотаріальною конторою 26.05.1988 року та зареєстровано за реєстр. № 471. Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Спадковий житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належав померлій ОСОБА_3 , що підтверджується записами у технічному паспорті на житловий будинок від 10.09.2002 року. На даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків, котрі залишились після смерті бабці, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, оскільки інші спадкоємці відмовились від спадщини на користь позивача, однак оформити таке право на неї позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце проведення такого у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 06.03.2019 року. Разом з тим, позивач подала суду заяву вх. № 1994 від 06.05.2019 року,в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а підготовче засідання та розгляд справи по суті проводити без її участі.

Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце проведення такого у справі, що стверджується розміщеним оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України. Разом з тим, відповідач подала заяву про визнання позову вх. № 1995 від 06.05.2019 року, в якій одночасно просила розглядати справу у її відсутності, а позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі.

Відтак, у підготовче засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, подали заяви про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутності, при цьому відповідач заявила про повне визнання позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає.

Також, враховуючи, що сторони не прибули у підготовче засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати розгляд у підготовчому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача щодо спадщини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, ОСОБА_3 , після смерті якої позивач має намір оформити спадщину за заповітом, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сколе Львівської області у віці 79 років, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 29.08.2018 року (копія знаходиться у справі, а. с. 5).

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Це ж стосується і спадщини, яка відкрилася і була прийнята спадкоємцями після 01.01.2004 року. Якщо ж спадщина була прийнята до 01.01.2004 року, а також спадщина, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, то застосовується ЦК Української РСР у редакції 1963 року. Однак, при цьому правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.01.2003 року (а не раніше) і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК Ураїнської РСР у редакції 1963 року.

Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

За життя, а саме 26.05.1988 року, спадкодавець ОСОБА_3 у Сколівській державній нотаріальній конторі склала заповіт, котрим належний їй на праві особистої власності жилий будинок та господарські будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1 заповіла у рівних частинах своїм внучкам - ОСОБА_1 і ОСОБА_5 (копія знаходиться у справі, а. с. 9).

Спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилася у день її смерті, у відповідності до вимог ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкоємство за заповітом врегульовувалося статтею 534 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, згідно якої кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого повторно Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області від 29.08.2018 року (а. с. 6), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133. 135 Сімейного кодексу України ОСОБА_6 (а. с. 8), свідоцтва про народження ОСОБА_5 , виданого райбюро ЗАГС Львівської області від 27.03.1971 року (а. с. 11) та свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , виданого Сколівським РВ РАЦС Львівської області 03.06.1995 року (після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєне прізвище « ОСОБА_5 »), сторони у справі є внуками спадкодавця і це стверджується переліченими вище правовстановлюючими документами.

Позивач у встановлені законом порядку та строки не відмовилась від спадщини, прийняла таку, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , подала 17.10.2018 року до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П. заяву про прийняття спадщини, а інші спадкоємці після її смерті, - відповідач у справі ОСОБА_2 у встановленому порядку спадщину не прийняла, відмовилась від неї на користь позивача.

Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини.

Детально перевіряючи права та обов`язки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено таке.

Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з`ясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обов`язків з вказаного приводу.

Так судом встановлено, що вказаний будинок збудований у 1958 році. Загальна площа такого будинку становить 144,0 кв. м., з яких житлова площа 73,8 кв. м., а решту 70,2 кв.м. - допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1. У межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські будівлі - літня кухня ( позначена у технічному паспорті літерою Б), сарай (позначений у технічному паспорті літерою В), вбиральня (позначена у технічному паспорті літерою Г) та господарські споруди - огорожа № 1, ворота № 2, замощення І та хвіртка № 3. Наведені вище обставини стверджуються належно засвідченою копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 10.09.2002 року КП ЛОР «Стрийську МБТІ». Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі Сколівської міської ради Львівської області зобов`язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_3 ., а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, спадкодавець ОСОБА_3 своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

У матеріалах справи наявні технічний паспорт на житловий будинок від 10.09.2002 року (копія міститься у справі, а. с. 13-17), рішення виконавчого комітету Сколівської міської Ради депутатів трудящих від 17.10.1958 року № 97 (а.с. 18), договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 12.12.1958 року (а.с. 19) з інформацією про власника спірного домоволодіння та землекористувача виділеної під забудову такого домоволодіння земельної ділянки, котрим є спадкодавець ОСОБА_3

Згідно з довідкою Сколівської міської ради Львівської області № 169/02-09 від 12.02.2019 року рішенням ІІІ сесії І демократичного скликання Сколівської міської ради № 1 від 28.11.1990 року АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 (а. с. 22).

Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також рішення та договору органу місцевого самоврядування із інформацією про правомірність забудови. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення.

Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталась до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Сколівської міської ради Сколівського району Львівської областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_3 . Після вчинення вказаних дій позивач звернулась до суду.

Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця ОСОБА_3 , оскільки інший спадкоємець - відповідач ОСОБА_2 після її смерті, відмовились від спадщини на користь позивача.

На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А -1), загальною площею 144 кв. м., житловою площею 73,8 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями - літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою В), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г) та господарськими спорудами - огорожею № 1 , воротами № 2 , замощенням та хвірткою № 3 , що розташований у АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухваливши рішення у підготовчому засіданні.

Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 200, 206, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А -1), загальною площею 144 кв. м., житловою площею 73,8 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями - літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою Б), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою В), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г) та господарськими спорудами - огорожею № 1 , воротами № 2, замощенням І та хвірткою № 3 , що розташований у АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Суддя В. Я. Микитин

Повне рішення складене 08 травня 2019 року.