У Х В А Л А

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 758/15490/17

провадження № 61-7966ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 4 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (траспортного) страхового бюро України, третя особа - ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з МТСБУ на свою користь матеріальну шкоду у зв'язку з пошкодженням автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50000 грн та витрат на встановлення розміру збитків 826 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04 серпня 2017 року ОСОБА_2 керувала належним йому автомобілем Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві, у другій смузі рухався автомобіль Mersedes Benz з причепом Krone, водій якого, не дотримавши бокової дистанції між автомобілями, здійснив наїзд на автомобіль Volkswagen, чим завдав йому механічних ушкоджень. Після наїзду водій автомобіля Mersedes Benz залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

25 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав від відповідача відмову у відшкодуванні шкоди, в якій відповідач посилався на п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

Такий висновок відповідача вважає помилковим, оскільки відшкодуванню підлягає шкода, завдана його автомобілю джерелом підвищеної безпеки в дорожньо-транспортній пригоді.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що визначаючи для МТСБУ можливість відшкодування за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на підставі пп. «б» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоди, яка заподіяна невстановленим транспортним засобом, законодавець виключає таке відшкодування в разі заподіяння такої шкоди майну та навколишньому середовищу. В судовому засіданні наданими документами позивачем підтверджено заподіяння шкоди його майну, яким є належний йому на праві власності автомобіль. Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення сум на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної шкоди невстановленим транспортним засобом.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 4 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що з 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921 гривень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів в розмірі 50000 грн, тобто ціна позову в цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною в силу закону.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, судом не встановлено.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 4 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко