ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 638/13402/16-ц

провадження № 22-ц/818/1191/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом: Головне управління державної фіскальної служби України у Харківській області,

відповідач та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1,

треті особи: КП «Жилкомсервіс», Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за об'єднаними позовами Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - КП «Жилкомсервіс», Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2 про виселення із службової квартири; ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області про визнання права на проживання у квартирі за апеляційною скаргою Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року в складі судді Шестак О.І.,

встановив:

У серпні 2016 року Головне управління державної фіскальної служби України у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило виселити із службового приміщення колишнього працівника - Першого заступника начальника - начальника відділу податкової міліції ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ОСОБА_1, із членами його родини, що проживають у службовій квартирі АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що Наказом ДПА у Харківській області від 01.06.1999 року № 230-о призначено капітана податкової міліції ОСОБА_1, який прибув з Головного управління податкової міліції ДПА України, на посаду першого заступника начальника - начальника відділу податкової міліції ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова з 19 травня 1999 року.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 11.07.2000 р. № 124/51 згідно із яким на підставі клопотання ДПА у Харківській області від 23.06.2000 р. № 10/01-206 запропоновано: включити в число службової житлової площі ДПА у Харківській області п'яти кімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 житлової площею 93,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» посвідчує, що квартира АДРЕСА_1, зареєстрована за Державою в особі Верховної ради (користувач державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова) на праві державної власності на підставі Закону України «Про власність», договору № 165 від 05.10.1998 р. акту прийому-передачі від 10.12.1999 р. та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 2254 від 29 грудня 1999 р. (від 15 серпня 2000 р.). На підставі акту приймання - передачі від 28.03.2000 р. квартира АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була передана від ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова до Державної податковій адміністрації у Харківській області.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 15.08.2000 року № 213-13 на підставі клопотання ДПА у Харківській області № 10952/10/01-205 вирішено: як виняток, надати ОСОБА_1 з сім'єю 2 особи: 1.наймач 2. Дружина ОСОБА_3, службову п'яти кімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 93,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 та видати ордер в установленому порядку.

Виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м. Харкова (рішення від 15.08.2000 № 212-13) ОСОБА_1 видано ордер на житлове приміщення № 73/00 від 21.08.2000 р. на право займання жилого приміщення площею 93,1 кв.м., що складається із п'ятикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 житловою площею 93,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Між ДПА у Харківській області в особі начальника ОСОБА_4 (Наймодавець) та першого заступника начальника - начальника відділу податкової міліції ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ОСОБА_1 (Наймач) укладено договір найму службової квартири (далі Договір). Згідно із предметом даного Договору Наймодавець передає, а Наймач приймає для проживання належну Наймодавцю (на праві адміністративного управління) службову ізольовану квартиру за АДРЕСА_1 загальною площею 93,1 кв.м. що з находиться в будинку АДРЕСА_1, на період трудових відносин з Наймодавцем, згідно з умовами договору та чинному законодавству України. Відповідно до п. 3.4. розділу 3 Договору Наймач зобов'язується звільнити надане йому службове приміщення разом з усіма особами, які з ним проживають, у випадку припинення ним трудових відносин із Наймодавцем та при відсутності законних підстав для подальшого проживання. П. 4.1 розділу 4 Договору передбачено, що наймодавець має право вимагати від Наймача звільнення і повернення службової квартири, попередивши його про це письмово з викладенням, передбачених цим договором, підстав та з інших причин, що можуть виникати згідно чинному законодавству; п. 4.2 розділу 4 Договору встановлено, що наймодавець має право проводити дії по виселенню Наймача з усіма особами, які з ним проживають, відповідно рішенню суду, стосовно примусового звільнення службового житла у випадку припинення з ним трудових відносин.

Згідно довідки наданої управлінням по роботі з персоналом ГУ ДФС у Харківській області від 10.08.2016 року, з жовтня 2010 року ОСОБА_1 був переведений у розпорядження ДПА України на посаду радника Голови ДПА України відділу оперативного та організаційного забезпечення діяльності Голови ДПА України.

Позивач вказував, що згідно із розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 18 серпня 2004 року № 1946-Д квартира була приватизована ОСОБА_1 з видачею свідоцтва про право власності на житло. При цьому, оскільки вищевказана квартира була приватизована з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно із нормами якого квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації, у березні 2010 року Державна податкова адміністрація у Харківській області звернулась до суду з позовом до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради та до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження про приватизацію права власності на вказану квартиру. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 року по справі № 2-989/2010 залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.12.2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.05.2011 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 18.08.2004 року № 1946-Д право власності на квартиру АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнано за державою в особі Державної податкової адміністрації у Харківській області (правонаступник - Головне управління ДФС у Харківській області).

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчою комітету Харківської області Харківської міської ради України, керуючись рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 р. по справі № 2-989/2010, наказом № 437 від 17.10.2010 року «Про відміну розпорядження та анулювання свідоцтва про право власність на квартиру АДРЕСА_1» (далі - Наказ № 437): відмінило розпорядження відділу приватизації житлового фонду № 1946-Д від 18.08.2004 р. про передачу у власність квартири АДРЕСА_1; анульовано свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1; направило копію наказу до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» для відповідного реагування з питань правової реєстрації квартири АДРЕСА_1.

Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 29.06.2016 р. № 62271134 Департаментом реєстрації Харківської міської ради, на підставі заяви ГУ ДФС у Харківській обл. від 15.06.2016 р. № 17287812 було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру за Державою України в особі Головного управління ДФС у Харківській області (індексний номер: 30220496 від 29.06.2016 р.). У зв'язку із чим ГУ ДФС у Харківській обл. направлено претензію - вимогу від 15.07.2016 р. № 2290/11/20-40-03-02-12 про звільнення ОСОБА_1жбової квартири разом з членами сім'ї, яку було отримано ОСОБА_1, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (дата отримання - 21.07.2016 р.). На час подання позовної заяви відповідь від ОСОБА_1 не отримано.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року притягнуто у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та ОСОБА_2.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року було об'єднано в одне провадження справу №638/13402/16-ц за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до ОСОБА_1, КП «Жилкомсервіс» про виселення із службової квартири і цивільну справу № 638/7127/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання права на проживання у квартирі.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання права на проживання у квартирі.

Позов мотивований тим, що рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 15.08.2000 року № 213-13, на підставі клопотання ДПА у Харківській області ОСОБА_1, який на той момент займав посаду начальника відділу державної податкової міліції Дзержинського району м. Харкова, було надано службову квартиру АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1. У вищевказаній квартирі він продовжує проживати і на сьогоднішній день. Разом із ним проживають та зареєстровані його діти: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5). На сьогоднішній день у шлюбі він не перебуває. На його утриманні знаходяться неповнолітні діти.

Наказом Державної податкової служби України № 1010-0 від 10.05.2012 року його було звільнено з посади та податкової міліції у запас. Вислуга років на момент звільнення складала 22 роки 07 місяців 27 днів. Пенсійне посвідчення № НОМЕР_1.

26 жовтня 2012 року Листом № 2290/П/20-40-03-12 від 15.07.2016 року ГУ ДФС у Харківській області направило на адресу ОСОБА_1 претензію-вимогу, де вимагало звільнити вищевказану службову квартиру разом з членами родини. На зазначену претензію-вимогу відповіді надано не було.

Вказував, що ГУ ДФС у Харківській області, вимагаючи звільнити службову квартиру, в порушення статті 125 ЖКУ та Конституцію України, не надає ОСОБА_1 іншого житлового приміщення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наголосивши, про неможливість застосування до ОСОБА_1 статті 125 ЖКУ, оскільки останній не пропрацював у даній юридичній організації 10 років.

Представники відповідача ОСОБА_1 та сам відповідач у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Надав заяву про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи та її представника.

Представник третьої особи - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині виселення малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_6 та їх законного представника, оскільки будуть порушені права неповнолітніх.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2018 року у задоволенні позову Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області до ОСОБА_1 про виселення із службової квартири відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про визнання права на проживання у квартирі - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Головне управління державної фіскальної служби України у Харківській областізвернулося з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ГУ ДФС у Харківській області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира була надана ОСОБА_1 ДПА у Харківській області. У вказаній установі останній пропрацював лише з червня 2005 по травень 2012 року. До 2005 року відповідач займав посади в ДПА України та ДПІ у Дзержинському районі.

У зв'язку з тим, що районні та обласні податкові інспекції є різними юридичними особами та установами, то саме з ДПА у Харківській області ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах менше 10 років, у зв'язку з чим, відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_1 положень статті 125 ЖКУ, а тому останній підлягає виселенню зі спірної квартири разом з дружиною.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явився, повістка на його адресу повернулась із зазначенням «адресат отсутствует». Телефонограмою ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності ОСОБА_1.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 із членами його родини не можуть бути виселені з займаного житлового приміщення без надання іншого.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Національній гвардії України з 10.12.1988 року по 09.07.1993 року, працював в органах МВС з 22.07.1993 року по 15.11.1996 року, в органах ДФС та реорганізованих в неї службах з 15.11.1996 року по 15.06.2006 року та з 05.03.2007 по час звільнення - 10.05.2012 року, про що свідчить копія трудової книжки серія НОМЕР_3.

Наказом ДПА у Харківській області від 01.06.1999 року № 230-о призначено капітана податкової міліції ОСОБА_1 який прибув з Головного управління податкової міліції ДПА України, на посаду першого заступника начальника - начальника відділу податкової міліції ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, з 19 травня 1999 року.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 11.07.2000 року № 124/51 згідно із яким на підставі клопотання ДПА у Харківській області від 23.06.2000 року № 10/01-206 запропоновано: включити в число службової житлової площі ДПА у Харківській області п'ятикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 житлової площею 93,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» посвідчує, що квартира АДРЕСА_1, зареєстрована за Державою в особі Верховної ради (користувач державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова) на праві державної власності на підставі Закону України «Про власність», договору № 165 від 05.10.1998 р. акту прийому-передачі від 10.12.1999 року та записано в реєстрову книгу № за реєстровим № 2254 від 29 грудня 1999 року (від 15 серпня 2000 року). На підставі акту приймання - передачі від 28.03.2000 року квартира АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була передана від ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова до Державної податковій адміністрації у Харківській області.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 15.08.2000 року № 213-13 на підставі клопотання ДПА у Харківській області № 10952/10/01-205 вирішено: як виняток, надати ОСОБА_1 з сім'єю 2 особи: 1. наймач. 2. дружина ОСОБА_3, службову п'ятикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 житлової площею 93,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, та видати ордер в установленому порядку.

Виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м. Харкова (рішення від 15.08.2000 року № 212-13) ОСОБА_1 видано ордер на житлове приміщення № 73/00 від 21.08.2000 року на право займання жилого приміщення площею 93,1 кв.м., що складається із п'ятикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 житловою площею 93,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Між ДПА у Харківській області та ОСОБА_1 укладено договір найму службової квартири за АДРЕСА_1 загальною площею 93,1 кв.м. що з находиться в будинку АДРЕСА_1, відповідно до п. 3.4. розділу 3 Договору Наймач зобов'язується звільнити надане йому службове приміщення разом з усіма особами, які з ним проживають, у випадку припинення ним трудових відносин із Наймодавцем та при відсутності законних підстав для подальшого проживання. П. 4.1 розділу 4 Договору передбачено, що наймодавець має право вимагати від Наймача звільнення і повернення службової квартири, попередивши його про це письмово з викладенням, передбачених цим договором, підстав та з інших причин, що можуть виникати згідно чинному законодавству; п. 4.2 розділу 4 Договору встановлено, що наймодавець має право проводити дії по виселенню Наймача з усіма особами, які з ним проживають, відповідно рішенню суду, стосовно примусового звільнення службового житла у випадку припинення з ним трудових відносин.

Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 18 серпня 2004 року № 1946-Д квартира була приватизована ОСОБА_1 з видачею свідоцтва про право власності на житло.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 року по справі № 2-989/2010, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.12.2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.05.2011 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 18.08.2004 року № 1946-Д. право власності на квартиру АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнано за державою в особі Державної податкової адміністрації в Харківській області (правонаступник - Головне управління ДФС у Харківській області).

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчою комітету Харківської області Харківської міської ради України, наказом № 437 від 17.10.2010 року «Про відміну розпорядження та анулювання свідоцтва про право власність на квартиру АДРЕСА_1» (далі - Наказ № 437): відмінило розпорядження відділу приватизації житлового фонду № 1946-Д від 18.08.2004 року про передачу у власність квартири АДРЕСА_1; анульовано свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1; направило копію наказу до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» для відповідного реагування з питань правової реєстрації квартири АДРЕСА_1.

Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 29.06.2016 року № 62271134 Департаментом реєстрації Харківської міської ради, на підставі заяви Головного управління ДФС у Харківській області від 15.06.2016 року № 17287812 було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру за Державою України в особі Головного управління ДФС у Харківській області (індексний номер: 30220496 від 29.06.2016 року).

Згідно довідки наданої управлінням по роботі з персоналом Головного управління ДФС у Харківській області від 10.08.2016 року, з жовтня 2010 року ОСОБА_1 був переведений у розпорядження ДПА України, па посаду радника Голови ДПА України відділу оперативного та організаційного забезпечення діяльності Голови ДПА України, наказом ДПС України від 10.05.2012 року № 1010-о ОСОБА_1 звільнений з податкової міліції органів державної податкової служби за п. 64 п.п «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, 10 травня 2012 року.

Головним управлінням ДФС у Харківській області направлено претензію - вимогу від 15.07.2016 року № 2290/11/20-40-03-02-12 про звільнення ОСОБА_8 службової квартири разом з членами сім'ї, яку було ним отримано.

Відповідно до статті 47 Конституції України, частини 3 статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно рішення Конституційного Суду України 11.06.2014 р. № 6- рп/2014 право на житло здійснюється громадянами в порядку, визначеному Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України. З метою забезпечення цього права в житловому законодавстві України передбачено надання службових жилих приміщень. Такі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (ч. 1 ст. 118 Кодексу).

Статтею 124 ЖК України визначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим, відповідно до статті 125 Житлового кодексу України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв'язаного з перебуванням на фронті; учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії; сім'ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби; сім'ї військовослужбовців; інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов'язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; інвалідів праці I і II груп, інвалідів I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Аналіз абз. 3 ст. 125 ЖК УРСР свідчить, що він повинен застосовуватися за наявності таких умов (а) відповідна особа мала перебувати у трудових відносинах з підприємством, установою, організацією. Причому, на момент пред'явлення позову про виселення, такі трудові відносини мають припинитися; (б) трудові відносини мали тривати протягом строку не менше як десять років; (в) саме підприємство, установа, організація, в яких особа пропрацювала не менше як десять років, повинні були надавати особі службове жиле приміщення.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі стеттю 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р.

У справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (пункт 56 рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» 2009 року).

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він служив в збройних силах (з 10.12.1988 року по 09.07.1993 року); органах внутрішніх справ (з 22.07.1993 року по 15.11.1996 року); далі запис у трудовій книжці свідчить про те, що з 15.11.1996 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи податкової міліції та 15.06.2006 року звільнений у запас за пунктом 64 підпунктом „г" (через скорочення штатів); з 05.03.2007 року знов прийнятий на службу в органи податкової міліції та 10.05.2012 року звільнений у запас за пунктом 64 підпунктом „ж" (за власні бажанням), тобто можна дійти висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 в органах ДПС України пропрацював понад десять років, про що свідчить і довідка від 10 серпня 2016 року, засвідчена начальником управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Харківській обл. ОСОБА_9 у якій, зокрема зазначено, що в органах ДФС ОСОБА_1 працював з 15 листопада 1996 року по 15 червня 2006 року та з 05 березня 2007 року по 10 травня 2012 року. В матеріалах справи наявний Витяг з послужного списку (архівної особової справи № 419) від 21 лютого 2018 року виданої управлінням кадрового, забезпечення підрозділів податковій міліції Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС у якому зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних силах, СБУ, МВС та податковій міліції з 11.1988 року по 11 травня 2012 року, календарна вислуга років складає: 22 років 07 місяців 27 днів, безпосередньо, служба у податковій міліції з 11.1996 року по 06.2006 року та з 03.2007 по 05.2012 року.

Посилання позивача про те, що ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві, установі, організації, що надала йому службове приміщення менш як десять років, а тому відповідно до ст. 125 ЖКУ є підстави для виселення - безпідставні.

Відповідно до змісту Положення про порядок забезпечення жилими приміщенннями працівників органів державної податкової служби України, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 20 серпня 2008 року № 543, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року №801/15492 та додатку №1 до нього "Відомості про службове житло" для постанови на квартирний облік та забезпечення житлом (службовим), приймається до уваги весь період роботи працівника в органах податкової служби (ОДПС), а не в окремому його підрозділі.

Отже, загалом відповідач пропрацював в органах Державної податкової служби України, Міністерстві доходів і зборів, Державної фіскальної служби більше ніж 10 років, то він належить до категорії осіб, які не можуть бути виселені зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані малолітні діти - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із батьком ОСОБА_1.

Згідно статті 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

У висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №№ 675 від 20.11.2017 року про недоцільність виселення малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1 зазначено, що малолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за спірною адресою. Згідно акту обстеження умов проживання, проведеного Службою у справах дітей по Шевченківському району УССД ДПСП ХМР 30.01.2017 р. Зазначено, що у вказаній квартирі проживають ОСОБА_1, батько малолітніх, його діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також ОСОБА_10, мати ОСОБА_7. Факт проживання малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_7 за вищезазначеною адресою також підтверджується інформацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка АДРЕСА_1». Де діти перебувають під медичним спостереженням. Малолітній ОСОБА_6 навчається в Харківській загальноосвітній школі № 22. Відповідно наданої адміністрацією навчального закладу інформацією дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1

Відомостей про те, що малолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_6 є власниками або мають право користування іншим житлом, не має.

Посилання в судовому засіданні апеляційної інстанції представника позивача на те, що у відповідача є інше житло, колегією суддів не приймаються, оскільки ці обставини в суді першої інстанції не були предметом розгляду і з'ясувати ці обставини колегія суддів позбавлена можливості.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко