Ухвала

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 539/3720/16-ц

провадження № 61-12161ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у складі суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Коротун І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним.

В обґрунтування позову послався на те, що 01 листопада 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір № 157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу (договір оренди техніки без екіпажу з правом викупу) строком на 1 рік.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 транспортний засіб - екскаватор-навантажувач, належний йому на праві власності, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданим Інспекцією державного технічного нагляду України по м. Львову 16 жовтня 2008 року, марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Транспортний засіб було передано орендодавцем орендарю у користування і виплату повної вартості в національній валюті у розмірі, еквівалентному 30 000,00 доларів США на момент виплати, без надання послуг по управлінню ним та його технічній експлуатації, після чого орендодавець зобов`язується передати право власності орендарю в повному обсязі.

Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості складає суму в національній валюті згідно з комерційним курсом, яка еквівалентна 2 500,00 доларів США в місяць на момент оплати.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з актом прийому-передачі транспортного засобу від 01 листопада 2014 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв в платне користування екскаватор-навантажувач марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , загальною масою 7600 кг, жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , і претензій сторони не мали. Технічний стан транспортного засобу був справний, відповідав технічним вимогам, що підтверджується технічним талоном, а також відсутністю скарг з боку орендаря.

З 01 листопада 2014 року по сьогоднішній день орендар користується транспортним засобом.

Оскільки транспортний засіб терміново потрібен був ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності, між сторонами було досягнуто домовленості про те, що договір оренди спочатку буде укладатись у простій письмовій формі, пізніше, при наявності у орендаря вільного часу, договір оренди мав бути посвідчений нотаріально.

ОСОБА_2 здійснив часткове виконання договору, здійснивши оплату за користування транспортним засобом за три календарних місяця трьома платежами: першій платіж у сумі 2 500,00 доларів США було сплачено 01 листопада 2014 року; другий платіж у сумі 2 500,00 доларів США - 07 грудня 2014 року; третій платіж в сумі 2 500,00 доларів США - 01 січня 2015 року. Надалі зв`язок з ОСОБА_2 було втрачено, орендна плата не вносилась, договору нотаріально посвідчити не було можливості.

На звернення до орендаря щодо внесення відповідної суми орендної плати та нотаріального посвідчення договору оренди, останній спочатку ухилявся, а потім зв`язок з ним припинився.

ОСОБА_1 просив визнати дійсним договір №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу (договір оренди техніки без екіпажу з правом викупу) від 01 листопада 2014 року, предметом якого є екскаватор - навантажувач марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , загальною масою 7 600 кг, жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , з моменту його укладення.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач та його представник двічі не з`явилися до суду без поважних причин.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2019 року скасовано, та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У червні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволений.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 червня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_2 заочне рішення від 12 червня 2017 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання для розгляду справи по суті.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, після відкриття провадження у справі згідно з ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 грудня 2016 року, справа неодноразово призначалася до розгляду. Зокрема:

- судове засідання 30 серпня 2018 року було перенесено у зв`язку з перебуванням судді Гудкова С. В. в нарадчій кімнаті по іншому провадженню. Доказів неявки позивача на дане засідання матеріали справи не містять;

- наступне засідання у справі було призначено на 23 жовтня 2018 року;

- 03 грудня 2018 року відбулося судове засідання за участю представника ОСОБА_1 , але розгляд справи було відкладено у зв`язку з необхідністю надання оригіналів документів на 28 січня 2019 року;

- 28 січня 2019 року від представника ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, несприятливими погодними умовами та неможливістю придбати проїзні квитки. Розгляд справи відкладено на 19 березня 2019 року;

- на судовому засіданні 19 березня 2019 року від представника ОСОБА_1 на електронну адресу суду першої інстанції надійшла низка клопотань, а саме: про долучення документів до матеріалів справи, про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, про виклик у судове засідання ОСОБА_2 , про ознайомлення з матеріалами справи, а також клопотання про відкладення розгляду справи на інший день. В останньому представник ОСОБА_1 повідомив про неможливість явки в дане судове засідання та просив розглянути подані ним клопотання без його участі. У зв`язку з необхідністю виконання ухвали суду за наслідками розгляду його клопотань просив відкласти подальший розгляд справи на інший день. Дані клопотання також були направлені поштою 14 березня 2019 року, що підтверджується відміткою на конверті, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

При цьому Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободяк таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції згідно з матеріалами справи відсутності повторності в неявках позивача на судові засідання, наявності клопотань з боку представника позивача щодо відкладення розгляду справи та по суті справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для залишення судом першої інстанції позову ОСОБА_1 без розгляду.

Зазначення скаржником про відсутність заяви про розгляд справи за відсутності позивача було предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який встановив, що відповідно до клопотання, поданого представником позивача, він просив судове засідання 19 березня 2019 року провести без його участі, розглянути подані ним клопотання, та саме у зв`язку з їх розглядом перенести судове засідання.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик