ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2489/19 Справа № 205/5834/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку Парус 1 ВГД про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи- Легенький ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада про усунення перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування житлом, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у вересні 2017 року звернулася до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою 17, будинку 143-А по вул. Набережна Заводська у м. Дніпро (колишня назва буд. 1 ГД ж/м Парус в м. Дніпро) /т.1 а.с. 2-4, 137-139/.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є основним наймачем квартири АДРЕСА_1. Квартира є комунальною та складається з чотирьох кімнат.

Особовий рахунок на оплату житлово-комунальних послуг в квартирі розділений на ОСОБА_1 особовий рахунок № 890155 та ОСОБА_6 - особовий рахунок № 890017.

У зв'язку з розділом особового рахунку приміщення розподілені наступним чином: у ОСОБА_5 загальна площа 18, 87 кв. метри; корисна площа 17, 97 кв. метри, житлова площа 13,1 кв. метри; у ОСОБА_1 загальна площа 69, 93 кв. метри; корисна 66,83 кв. метри, житлова площа 48, 50 кв. метри.

Таким чином, у користуванні ОСОБА_1 знаходяться кімнати 13,2 кв. метри; 18,1 кв. метри; 17,2 кв. метри. ОСОБА_5 належить житлова кімната 13,1 кв. метри, яку вона приватизувала.

В спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, її сестра ОСОБА_2 та син ОСОБА_3.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 у квартирі не проживає з 1994 року, а ОСОБА_3 з 2009 року, їх реєстрація ускладнює їй реалізацію права на приватизацію житла, а тому, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України просить їх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1, та після уточнення позовних вимог просила суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою 17, будинку 143-А по вул. Набережна Заводська у м. Дніпро; вселити її, ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2; встановити порядок користування квартирою та виділити у користування ОСОБА_2 кімнату житловою площею 13,2 кв. метри, ОСОБА_1 кімнату площею 18,1 кв. метри, ОСОБА_3 кімнату площею 17,2 кв. метри, інші приміщення залишити у загальному користуванні /т.1 а.с. 102-105, 116-119, 132-134, 186-190, 194-198, 211-214/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі. Також було відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування житлом /т.1 а.с. 234-240/.

Своє рішення суд мотивував тим, що спірна квартира не розділена в натурі і не можливо встановити в яких саме кімнатах зареєстровані відповідачі, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1, яка подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.1 а.с. 243-246/.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін /т.2 а.с. 10-17/.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 ст. 374 ЦПК підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 листопада 1977 року на ім'я ОСОБА_7, яка померла 22 травня 1987 року, на підставі рішення виконкому ОСОБА_8 народних депутатів трудящихся м. Дніпропетровська, на сім'ю з п'яти осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_9 - зять, ОСОБА_10 - онука, ОСОБА_11- онука, було видано ордер № 37 на право зайняття чотирьох кімнатної квартири № 17 на ж/м парус, 1-ГД /т.1 а.с. 72/.

Після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_1, а ОСОБА_11 на прізвище ОСОБА_2

Згідно рішення Виконавчого комітету ОСОБА_8 районної ради м. Дніпропетровська від 21.04.2000 року № 132 укладено договір найму житлового приміщення з ОСОБА_1 на три кімнати житловою площею 48,4 кв. метри у комунальній квартирі № 17 будинку № 1ГД ж/м Парус у м. Дніпрі /т.1 а.с. 13/.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 2011 року ОСОБА_5 на праві власності належить 21/100 квартири 17, будинку 1ГД ж/м Парус /т.1 а.с. 249/.

Розпорядженням № 27-р від 25.01.2016 року присвоєно багатоквартирному житловому будинку по вул. Набережній Заводській адресу - вул. Набережна Заводська, 143А (колишня адреса ж/м Парус, 1 ГД) /т.1 а.с. 125/.

13 лютого 2018 року ОСОБА_5 дарує належну їй 21/100 частину квартири АДРЕСА_3 (колишня адреса ж/м Парус, 1 ГД) ОСОБА_2, договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, реєстровий № 102 /т.1 а.с. 215-216/.

На день слухання справи у суді першої інстанції, в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, що підтверджується довідкою № 60 від 29.08.2017 року /т.1 а.с. 26/.

Особові рахунки у квартирі розділені на особовий рахунок № 890155 на ім'я ОСОБА_5 та особовий рахунок № 890017 відкритий на ім'я ОСОБА_1 /т.1 а.с. 71/.

01 січня 2019 року ОСОБА_5 помирає, про що Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 02 січня 2019 року зроблено актовий запис № 25 /т.2 а.с. 19/.

Позивач ОСОБА_1 посилаючись на те, що її житлові права порушені, просить їх захистити шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою площею 13,2 кв. метри, кімнатою площею 18,1 кв. метри, кімнатою 17,2 кв. метри в квартирі АДРЕСА_2, які знаходяться у її користуванні, відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, так як їх реєстрація ускладнює реалізацію права на приватизацію житла.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власницею частини спірної квартири, а відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Крім того, ОСОБА_2 має право користування іншими житловими приміщеннями в спірній квартирі, так як вона не використала своє право на приватизацію.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

На підтвердження того, що відповідачі не проживають в спірній квартирі більше шести місяців ОСОБА_1 надала акти складені з жовтня 2016 року по серпень 2017 року /т.1 а.с. 14-25/.

ОСОБА_2 посилається на те, що останні два роки її сестра ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватися квартирою, через що вона неодноразово викликала поліцію, але остання не відривала двері та нанесла їй травму, через що та знаходилася на лікарняному, що підтверджується довідками /т.1 а.с. 120-124/.

Також в матеріалах справи знаходяться письмові пояснення ОСОБА_5, яка вважає, що позовні вимоги її доньки ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, так як та має на меті заволодіти всією квартирою, позбавивши сестру та сина житла, а потім і її виселити як не потрібну їй людину. Відносно актів про відсутність в квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то вона не знає хто їх складав, так як до квартири ні хто з сусідів ніколи не заходив /т.1 а.с. 226-227/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та виділення у користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 13,2 кв. метри , ОСОБА_1 кімнати площею 18,1 кв. метри та ОСОБА_3 кімнати площею 17,2 кв. метри в квартирі АДРЕСА_2, а інші приміщення залишити у загальному користуванні, то суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню, але не можна погодитися з підставами для відмови у задоволенні позовних вимог, а саме те, що спірна квартира не розділена в натурі і не можливо встановити в яких саме кімнатах зареєстровані відповідачі.

З матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Без урахування кімнати, яка знаходиться у власності ОСОБА_2, житлова площа квартира складає 48,5 кв. метри (13,2+18,1+17,2), таким чином на кожного з зареєстрованих в квартирі осіб приходиться по 16, 1 кв. метри.

Крім того, згідно викопіровки плану квартири кімнати площею 18,1 кв. метри та 17, 2 кв. метри не є ізольованими /т.1 а.с. 106/.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача в праві вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2 від 12 квітня 1985 року, зі змінами, роз'яснено, що в силу ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення порядку користування житловим приміщення задоволенню не підлягають так як кімнати площею 18,1 кв. метри та 17, 2 кв. метри не є ізольованими, крім того кімната площею 13,2 кв. метри на три метри менша за площу що припадає на кожного з мешканців, що ущімляє його права.

Згідно ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 79 ЦПК України, встановлено, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Однак, відповідно до п.5 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду не підписано суддею, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимог до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування житлом відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_12