Дата документу 24.04.2019 Справа № 554/5989/13-ц
Провадження №6/554/171/2019

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі: головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава заяву ОСОБА_1 про зняття обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа: Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про зняття обмеження у праві виїзду за межі України по цивільній справі № 554/5989/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначає, що ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 19.05.2014 року по справі № 6/554/371/14-к було задоволено клопотання начальника Полтавського ВДВС Полтавського РУЮ ОСОБА_5 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Дане клопотання було надано до суду державним виконавцем у звязку з тим, що боржник не здійснив погашення заборгованості громадянину ОСОБА_2 у розмірі 32705, 52 грн. по виконавчому листу № 2/554/2647/2013 від 17.12.2013 pоку.

В подальшому, Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрив зведене виконавче провадження № 50425322 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 42528,99 грн., яка включає в себе суму основного боргу, річні проценти, суму інфляції та судового збору.

У відповідності до листа заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № Т-968/2/7795 від 08.06.2018 pоку, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 50425322 було накладено арешт на його майно, та неодноразово виставлено було його на електронні торги, але воно не було реалізовано. У звязку з тим, що стягувач не бажав залишити у себе дане майно, виконавчі документи були повернуті стягувачу.

Тобто, на даний час від його дій вже не залежить виконання боргових зобовязань перед стягувачем. ОСОБА_1 не здійснював будь-яких перешкод, не ухилявся від виконання своїх боргових зобовязань, і бажав розрахуватися із стягувачем шляхом передачі йому свого майна. Але, саме з- за його відмови отримати його майно в якості розрахунку не були виконані виконавчі документи по стягненню боргу. Тобто, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ніяким чином не вплинуло на виконання виконавчих документів по стягнення боргу. Зазначає, що відсутні будь-які докази того, що він вчиняв дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання погашення заборгованості перед стягувачем, та за час виконання зобовязань виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не зявлявся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся від виконання покладених на нього зобовязань.

Сама по собі наявність зобовязання про стягнення з нього заборгованості на користь ОСОБА_2 не може бути підставою для застосування обмеження його у праві виїзду за межі України.

На даний час, він не має постійного заробітку, і не може розрахуватися із ОСОБА_2 готівковими коштами, тому для погашення заборгованості перед ним він вимушений виїхати на заробітки за кордон, але не може цього здійснити, у звязку із наявним обмеженням виїзду за межі України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги підтримав, просив заяву задовольнити. Вказав, що рішення він взагалі не виконував, бо немає роботи. Зазначив, що він не досяг пенсійного віку, у нього немає інвалідності та утриманців, 4 роки він шукає роботу, хоче знайти її за кордоном.

Державний виконавець Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

Інші учасники справи ОСОБА_2, ОСОБА_4 до суду не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14.08.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 27562 грн., 3% річних від суми боргу -2414,88 грн., втрати від інфляції 2728,64 грн., а всього 32705,52 грн. (а.с. 25-26).

17.03.2013 року стягувач отримав виконавчі листи (а.с. 34).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.05.2014 року задоволено клопотання начальника Полтавського ВДВС Полтавського РУЮ ОСОБА_5 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Заявник звертаючись з заявою до суду про скасування обмеження у праві виїзду за межі України посилався на те, що у відповідності до листа заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № Т-968/2/7795 від 08.06.2018 pоку, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 50425322 було накладено арешт на його майно, та неодноразово виставлено було його на електронні торги, але воно не було реалізовано. У звязку з тим, що стягувач не бажав залишити у себе дане майно, виконавчі документи були повернуті стягувачу. Тобто, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ніяким чином не вплинуло на виконання виконавчих документів про стягнення боргу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявником жодними належними та допустимими доказами не доведено, що він виконує рішення по справі №№ 554/5989/13-ц.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення виїзду з України або вїзду в Україну осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзду в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі, згідно з дорученням правоохоронних органів.

Крім інших, покладених на органи державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, зясовувати підстави вїзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється вїзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не обґрунтував належними та допустимими доказами своє клопотання, рішення суду про стягнення боргу №554/5989/13-ц ним не виконується та матеріали справи протилежного не містять, посилання заявника на те, що він, будучи працездатною особою, не працевлаштувався і має наміри працювати лише за кордоном, не має будь-якого правового значення для зазначеної справи, тому суд не вбачає жодних правових підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване щодо нього ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 19.05.2014 року, та відмовляє у задоволенні заяви в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 258-260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа: Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 26 квітня 2019 року.

Суддя: А.М. Чуванова