КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року місто Київ.

Справа 759/5385/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6484/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Рубан С.М., Іванченка М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Святошинського районного суд у м. Києва від 06 лютого 2019 року (у складі судді Величко Т.О., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

13 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 (далі - Відповідач) звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 12.11.2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням АТ КБ «Приватбанк» 11 березня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов Банку в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається, на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Зазначає, що 12.11.2012 року відповідачем підписано заяву, якою він надав згоду про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відсутність підпису ОСОБА_1 на умовах та правилах не свідчить про необізнаність з умовами договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідно до укладеного кредитного договору Відповідачу відкрито картковий Рахунок, видано картку № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня липня 2016 року. Отримання картки додатково підтверджується фото відповідача, зробленим в приміщенні банку під час отримання картки.

Вказує, що судом не враховано, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Крім того, всі операції за кредитним договором, а також те, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами, прострочені проценти, санкції (пеня), комісія, сума нарахованого чергового платежу, сума простроченого платежу чітко зазначені в розрахунку заборгованості, що не було належно вивчено та проаналізовано судом першої інстанції.

Ухвалою від 12 квітня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

25 квітня 2019 року до канцелярії апеляційного суду надійшов від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу,в строк зазначений в ухвалі та з дотриманням норм ч. 4 ст. 360 ЦПК України ( а.с. 182-206) в якому відповідач зазначає, що рішення ухвалено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та просив суд залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу вказує, що жодного належного доказу, який би підтверджував, що банківська картка видавалась відповідачу, та що зараховувались банком грошові кошти позивачем не надано.

Зазначає ту обставину, що до суду першої інстанції подавалась заява про застосування позовної давності,враховуючи наданий стороною розрахунок, то з нього слідує, що остання оплата відбулась 01.10.2014 році, так як з позовом позивач звернувся вже в 2018 року з пропуском загального строку позовної давності в 3 роки, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів скарги та відзиву на неї, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 12.11.2012 року, згідно якої просив оформити кредит у розмірі 2500 грн. ( а.с.11).

Судом встановлено, що згідно довідки позивача від 18.12.2018 року (а.с 106) згідно кредитного договору № б/н від 12.11.2012 року відповідач отримав картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3.

Позивачем в односторонньому порядку встановивлено відповідачу ліміт за кредитним договором № б/н від 12.11.2012 року ( а.с.10) з початку користування карткового рахунку 13.12.2012 року тричі змінено ( з 300.00 грн до 13000,00грн. та з 07.10.2014 року до 7900,00 грн.) ( а.с.7-10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факт укладення кредитного договору з відповідачем, та розмір заборгованості.

Колегія суддів з таким висновком в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1ст.1055 ЦК України).

За ч.1 ст.626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

12.11.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви Відповідача про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у «ПриватБанку», відповідно до умов якої відповідачу оформлено платіжну картку кредитку «Універсальна» (а.с. 11-12)

Факт отримання кредитної картки відповідачем також підтверджується довідкою з якої вбачається, що було надано дві кредитні картки (а.с.106). Також відповідачем долучено до матеріалів справи фотокартку відповідача з кредитною карткою (а.с.103).

Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли на момент підписання відповідачем анкети заяви, визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги (а.с.13-36).

Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, є договором між відповідачем і Банком, про що свідчить підпис позивача на заяві.(а.с. 11 зворот).

Посилання відповідача на недоведеність факту отримання грошей в кредит спростовуються наданою суду випискою по рахунку відповідача а.с.100-102.

Згідно ч. 2ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Подавши заяву від 12.11.2012 року, відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, і що разом із заявою це свідчить про укладення ним договору про надання банківських послуг, та підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» ПриватБанку (а.с.11 витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» а.с. 12 ).

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції , а відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору не ґрунтується на нормах матеріального права та наявних в матеріалах справи доказах.

З наявних в матеріалах справи виписок по рахунку відповідача встановлено, що останній отримав кредит на кредитну картку у виді ліміту , який протягом дії договору змінювався в порядку передбаченому договором. Належних та допустимих доказів на спростування цієї обставини відповідач суду не подав.

Таким чином, апеляційним судом встановлено факт укладення договору між сторонами та не виконання відповідачем умов договору, та порушення прав позивача.

Разом з тим позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

За умовами, укладеного між сторонами договору та наданим позивачем розрахунком заборгованості, строк позовної давності для відповідача обчислюється за кожним простроченим платежем. Враховуючи, що з позовом банк звернувся 13 квітня 2018 року, позовні вимоги про стягнення відсотків починаючи з грудня 2012 року по квітень 2015 року за даний період не підлягають задоволенню через сплив строку позовної давності.

При цьому колегія суддів виходить з трирічного строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутній підпис відповідача про те, що він надавала свою згоду на збільшення строку позовної давності, ніж той, що визначений Законом.

Через пропуск позовної давності, колегія суддів відмовляє також в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за тілом кредитом в сумі 7626 грн. 80 коп.

Так з розрахунку заборгованості наданого позивачем, борг в цій сумі за відповідачем рахується з 31 серпня 2014 року. таким чином право на позов у банку для стягнення цієї суми виникло з серпня 2014 року, разом з тим з даним позовом позивач звернувся в квітні 2018 році з пропуском трирічного строку позовної давності.

Враховуючи, що відповідач подав 17.09.2018 року до суду заяву про застосування строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення кредиту та відсотків за період з грудня 2012 року по квітень 2015 року необхідно відмовити на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

Стосовно стягнення відсотків за період з 14 квітня 2015 року до 31 липня 2016 року, апеляційний суд, виходить з наступного:

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с7-10) розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами погоджено станом на 12.11.2012 року - 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказана відсоткова ставка діяла починаючи з 12.11.2012 року (дата укладання договору між сторонами) по 31.08.2014 року (дата, що міститься у розрахунку заборгованості).

У подальшому, з 01 вересня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року (кінцева дата терміну кредитної картки ) процентна ставка складала 43,20%.

Доказів письмового повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки матеріали цивільної справи не містять.

Таким чином, з урахуванням незаконного збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку , апеляційний суд вважає, що заборгованість по процентам за період з 14 квітня 2015 року по 30 липня 2016 року стягненню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 651 ЦК Українизміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитором письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України(в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року у справі № 61-27747св18, від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали справи, яка є предметом апеляційного перегляду, доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

При цьому, апеляційним судом враховується, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може прийматись до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов`язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Здійснення платежів за новим тарифним планом також не може свідчити про те, що позичальник був належним чином повідомлений про зміну умов обслуговування рахунку.

Ті суми, які відповідач вносив на погашення кредиту, також не свідчать , що він погашав борг, виходячи уже зі змінених умов, про які йому не було відомо.

Наявність в правилах посилань на те, що боржник був зобов`язаний отримувати виписки по рахунку, не звільняє позивача від обов`язку передбаченого законом письмово повідомити боржника про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом.

Суду не були надані докази, що відповідач за сім днів до введення підвищення відсотків отримував виписки по своєму рахунку, а відповідно інформувався про зміни істотних умов договору.

Вимоги позивача про стягнення відсотків за період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2018 року задоволенню не підлягають, так як позивач в порушення вимог закону нараховував відсотки після закінчення строку кредитування.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК Українипередбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6 Умов сторони визначили, що за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, визначеному Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

При цьому, положенням статті 11 ЦК України закріплено, що підставою виникнення зобов`язань зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Сторони, укладаючи кредитний договір, у підпунктах 1-14 пункту 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначили порядок нарахування і здійснення виплати процентів і комісії. Зокрема, погодили, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти включно.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.12 Умов при закінченні строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку, відповідно до діючих тарифів. Перевипуск картки на новий термін здійснюється при додержанні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. Для перевипуску картки до закінчення строку її дії клієнт повинен звернутися у відділення банку (пункт 2.1.1.2.13).

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме довідки позивача (а.с.106) вбачається, що строк дії картки, яку отримав відповідач закінчується в липні 2016 року. Таким чином, відсотки, що нараховувались після липня 2016 року , нараховувались після закінчення строку кредитування, а тому в їх стягненні колегія суддів відмовляє.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене , та керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за не повного встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, не відповідності висновків суду дійсним обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову банку з інших правових підстав, які наведені вище.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК Україниє малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК Україниухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

З огляду на те, що апеляційним судом відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" , апеляційний суд , керуючись ст. 141 ЦПК України приходить до висновку, що судові витрати банку, відповідачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суд у м. Києва від 06 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Головуючий :

Судді: