Номер провадження: 22-ц/813/3276/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державна казначейська служба України

відповідач- Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року у складі судці Шенцевої О.П.,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 36 942,58 грн. (3% річних і інфляційні) за прострочення виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача на протязі 9 місяців.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури задоволений частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 213 036,31 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.09.2016 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2016 змінено в частині стягнення моральної шкоди, визначено її розмір у сумі 300 000 грн. Протягом дев`яти місяців вимоги виконавчого листа Казначейством не було виконано.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року у позові відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що бездіяльність Казначейства, яка полягає в протиправному невиконанні рішення суду протягом встановленого 3-х місячного строку, завдала позивачу моральних і матеріальних збитків.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції 09.07.2019 не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2016 у справі №521/4470/16-ц позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, за участю третіх осіб- Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудового розслідування, прокуратури та суду, задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 213 036,31 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

06.09.2016 апеляційним судом Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2016 змінено в частині стягнення моральної шкоди. Визначено розмір, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у сумі 300 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

До органів Казначейства позивачем подано виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/4470/16-ц за позовом ОСОБА_1 щодо стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України майнової шкоди у сумі 213 036, 31 грн. та моральної шкоди у сумі 300 000 грн.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Однак в порушенні зазначених вище вимог Закону вказане рішення виконано з простроченням, а саме 04.08.2017 здійснено частковий перерахунок коштів позивачу в розмірі 486 488 грн. та 21.08.2017 в розмірі 26 548 грн.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції на такі вимоги уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

Рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Дослідивши докази у справі, надавши оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на користь позивача матеріальної шкоди за тривале невиконання рішення суду підлягають задоволенню за наступним розрахунком: 3% річних в частині перерахунку коштів в розмірі 486 488 грн. прострочення виконання зобов`язання становить 154 дні та складає 6158 грн.; в частині перерахунку коштів в розмірі 26 548 грн. прострочення виконання зобов`язання становить 171 день та складає 6531 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 486 488 грн. складають -28 837,88 грн. (486488х101,8х100,9х101,3х101,6х100,2) та на суму боргу в розмірі 26 548 грн. складають-1573,70 грн.(26548х101,8х100,9х101.3х101,6х100,2х99,9).

Отже, загальна сума матеріальних збитків, які підлягають стягненню становить 36942,58 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачу, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до умов п.3 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Державна казначейська служба України не відмовляла позивачу у перерахуванні коштів, а лише зазначила про наявність черговості виконання рішень суду (а.с. 29-30).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем було прийнято до виконання виконавчі листи позивача і вживалися всі передбачені законодавством заходи щодо їх виконання із дотриманням принципу черговості, тобто на виконанні у Державній казначейській службі України знаходились рішення судів, що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа позивача, а списання коштів на користь позивача було відкладено у зв`язку з недостатністю коштів для здійснення безспірного списання.

Згідно з ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов`язковий, односторонній).

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є поставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

До таких висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 14.06.2018 у справі №804/3242/17.

Відтак відсутній склад правопорушення в діях Державної казначейської служби України у несвоєчасному виконанні рішення суду, а отже підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Зважаючи на викладене, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову про стягнення коштів та залишається без змін в частині відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 374,376,376,382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення коштів - 3 % річних та інфляційних втрат скасувати.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 36 942,58 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: