ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Чернівці

Справа №727/6486/17

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 червня 2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого надав останньому в позику 15400 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 01 серпня 2017 року. На підтвердження отримання коштів ним власноручно складено розписку.

Вказував, що позичальник належним чином зобов`язання не виконав, кошти у встановлений строк не повернув.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг, що становить гривневий еквівалент 15400 доларів США, виходячи з офіційного курсу Національного банку України, встановленого на день платежу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 20 червня 2017 року в розмірі 15400 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/644/19 Категорія 27

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, порушення норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами відсутні правовідносини позики, оскільки кошти за договором йому передані не були. Вказані кошти він як водій маршруту Чернівці-Київ мав передати знайомому позивача, але їх викрали. Розписку його змусили написати. Тобто предметом розписки були не позичені кошти в сумі 15400 доларів США, а викрадені 12.05.2017 року.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взятих на себе за договорами позики зобов`язань з повернення коштів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2017 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 15400 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 01 серпня 2017 року (а.с.4).

У встановлений строк позичальник кошти не повернув та добровільно відмовляється виконати своє зобов`язання.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Судом установлено, що відповідно до розписки позивач ОСОБА_3 позичив гроші відповідачу, який зобов`язався їх повернути. Відповідачем не заперечується факт написання розписки.

З урахуванням наведених положень закону суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 указує, що кошти за договором позики передані не були, боргову розписку написав під психологічним тиском. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження обставин того, що між сторонами не виникло правовідносин позики, апелянт указує на аудіо запис розмови між ним, його представником та двома особами чоловічої статі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неналежність даного доказу, оскільки диск із записом не є первісним джерелом аудіо запису, з розмови неможливо ідентифікувати осіб, яким належав голос на записі, він не містить інформації щодо суми позики, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що кошти за договором позики передані не були, оскільки зі змісту статей 1046 та 1047 ЦК України вбачається, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Також не підтверджено належними доказами наявність примусу та погроз під час написання розписки, ОСОБА_2 із заявою до органів поліції з даного приводу не звертався.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність між сторонами правовідносин позики та стягнення боргу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак