Справа №751/1067/19
Провадження №2/751/560/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретаря Михайлової І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» та, уточнивши позовні вимоги просить стягнути з ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» на його користь страхове відшкодування в сумі 11550,00 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн., стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 03 грудня 2018 року, близько 14 год. 45 хв. в м. Чернігів, по вул. 1-го Травня районі будинку №164, трапилася ДТП за участю належного йому автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля «ГАЗ-33021» д.н.з. 06300МН під керуванням ОСОБА_4 В наслідок ДТП належний йому автомобіль був пошкоджений. Вартість матеріального збитку становить 11550,00 грн. В зв'язку з тим, що під час ДТП ніхто не постраждав, водій автомобіля «ГАЗ 33021» д.н.з. 06300МН ОСОБА_4 не заперечував, що ДТП сталося з його провини, було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») без виклику працівників поліції. Відповідальність водія автомобіля «ГАЗ-33021» д.н.з. 06300МН застрахована ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» на підставі Полісу Серії АМ №6592530. В той же день в приміщенні Чернігівського відділення ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» за участю учасників ДТП було складено, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») в якому ОСОБА_4 зазначив, що вважає себе винним в скоєному ДТП. До ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» ним була подана заява з проханням відшкодувати заподіяну шкоду, однак ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» йому у виплаті страхового відшкодування відмовилоз тих підстав, що станом на момент ДТП належний йому автомобіль не був застрахований. На підставі ст.ст. 22, 1166. 1187, 1194 Цивільного кодексу України, просить задовольнити його позов.

12.03.2019 відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього 5000 грн. моральної шкоди. Вказує, що транспортний засіб, яким він керував був забезпеченим, він виконав усі вимоги законодавства для відшкодування позивачу завданої шкоди, а даний спір виник внаслідок недобросовісного ставлення позивача до виконання обовязків водія транспортного засобу ( а.с. 37-39).

19.03.2019 представник відповідача ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» подав до суду відзив з доказами направлення його позивачу ( а.с. 41-56). У відзиві відповідач посилається на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування позивачу, оскільки на момент скоєння ДТП- 03.12.2018, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована, а тому відповідно до ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії ДТП не мали права складати спільне повідомлення (европротоколу) про ДТП без викликів співробітників поліції.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» проти позову заперечив, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

03 грудня 2018 року, близько 14 год. 45 хв. в м. Чернігів, по вул. 1-го Травня районі будинку №164, трапилася ДТП за участю належного ОСОБА_3 автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля «ГАЗ-33021» д.н.з. 06300МН під керуванням ОСОБА_4.

Учасники ДТП склали повідомлення про ДТП, яке сталось 03 грудня 2018 року, близько 14 год. 45 хв. європротокол без участі працівників відповідних підрозділів МВС України, керуючись пунктом 2.11 "Про Правила дорожнього руху України» та пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та примітки до статті 124 КУпАП. Згідно з пунктом 14 європротоколу від 03.12.2018, ОСОБА_4 визнав свою вину у скоєнні ДТП ( а.с. 12).

Відповідно до полісу Серії АМ №6592530, відповідальність водія автомобіля «ГАЗ-33021» д.н.з. 06300МН ОСОБА_4 застрахована ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія» ( а.с. 11, 40).

Як вбачається з полісу Серії АМ №8723610, складеного о 15 год. 50 хв. 03.12.2018 , відповідальність водія «SKODA ОСТАVIA TOUR 1.9TD», д.н.з. НОМЕР_2 -ОСОБА_3 застрахована ОСОБА_5 «УСК «Княжа воєнна іншуранс груп» ( а.с. 53).

Згідно з рахунком на оплату № СФ-0000211 від 18.12.2018, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_3 внаслідок ДТП становить 11550 грн. 00 коп.

На звернення позивача про страхове відшкодування до ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія», листом від 17.01.2019 страхова компанія відмовила ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, оскільки на момент ДТП останній не мав полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже, не мав права складати повідомлення, встановленого МТСБУ зразка (європротокол), та залишати місце ДТП без виклику підрозділів національної поліції ( а.с. 14).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону) є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з роз"ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

При цьому, пунктом 16 вказаної постанови роз»яснено, що згідно з ст. 21 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності, власники наземних транспортних засобів зобов"язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Враховуючи положення ст.1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 Закону обовязку зясовується судом першої інстанції.

Згідно абзацу 3 п. 2.11 «Правил дорожнього руху», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до пункту 17.5 статті 17 Закону при укладенні договору обов'язкового страхування автоцивільної відповідальності страховик зобов'язаний безоплатно видати страхувальнику бланк повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка (європротокол).

Статті 33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Аналіз статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оформлення ДТП, як страхової події, при її настанні за участю осіб, цивільно-правова відповідальність яких не застрахована (за відсутності у них договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (полісу)), має проводитись з інформуванням відповідних підрозділів Національної поліції, оскільки Законом не передбачена можливість складання європротоколу (спільне повідомлення про ДТП без інформування поліції) за відсутності у її учасників полісів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 31.10.2018 №61-21601св18.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що цивільно-правова відповідальність позивача на момент ДТП, а саме на 03.12.2018 на 14 год. 45 хв. не була застрахована, а тому учасники ДТП у відповідності до ст. 33 та пункту 1.7 статті 1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не мали права складати спільне повідомлення (европротокол) про ДТП без викликів співробітників поліції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог, поставлених до ОСОБА_5 «Страхове товариство «Гарантія».

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що доводи позивача про відшкодування моральної шкоди як власнику пошкодженого в наслідок ДТП майна із-за вини ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено його майно та порушено нормальний уклад життя. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується і те, що тяжких наслідків у результаті дорожньо-транспортної пригоди для позивача не настало.

З урахуванням наведеного та вимог закону стосовно врахування принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_4 в сумі 2000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2000 (двох тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 307 (триста сім) грн. 36 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду виготовлено 29.04.2019.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3, зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 7,

Відповідач: ОСОБА_4, зареєстрована адреса проживання:м. Чернігів, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко