ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» липня 2019 року

м. Харків

справа № 640/19631/18-ц

провадження 22ц/818/3564/19

провадження 22ц/818/3757/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року та ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року в складі судді Лях М.Ю.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу за договором позики від 09 грудня 2009 року в розмірі 27 930 020,00 грн. та вирішити питання щодо судових витрат.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 09 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав від нього 1 000 000,00 доларів США зі строком повернення до 10 лютого 2010 року, на підтвердження чого ОСОБА_3 написав відповідну розписку.

Зазначив, що станом на 17 жовтня 2018 року ОСОБА_3 не виконав свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, зазначений у договорі. Неодноразові звернення до відповідача про сплату боргу в добровільному порядку не призвели до позитивного результату.

Вказав, що ОСОБА_3 не бажає повертати борг та одночасно намагається позбутись свого майна - вивести активи, що залишились у його власності.

Також, ОСОБА_3 за період з 2013 року по 2018 рік 120 разів перетинав державний кордон.

Вважав, що існує велика ймовірність того, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути або зменшитись за кількістю.

За таких обставин, враховуючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим фактичне виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, у зв`язку з повною передачею відповідачем власного майна третім особам.

Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 в межах суми заявлених позовних вимог 27 930 020,00 грн., а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; приміщення площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 26702909.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно в межах суми заявлених позовних вимог, що належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та приміщення площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 26702909.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про виправлення описки, в якій зазначив, що в резолютивній частині ухвали не вірно вказано всі необхідні відомості про стягувача та боржника.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року виправлено допущені описки в резолютивній частині ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року та викладено наступні абзаци резолютивної частини в наступній редакції: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт, серія НОМЕР_2 , виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17 вересня 2009 року, в межах суми заявлених позовних вимог - 27 930 020,00 грн., а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та приміщення площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 26702909; стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт, серія НОМЕР_4 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 13 січня 1998 року; боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт, серія НОМЕР_2 , виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17 вересня 2009 року.

Не погоджуючись з ухвалами суду, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційні скарги, в яких просив ухвали суду скасувати.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що підстав для застосування заходів забезпечення позову не має, оскільки відсутні докази, що ОСОБА_3 у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, буде ухилятися від його виконання, а не вжиття таких заходів зробить неможливим чи утруднить виконання рішення суду; що застосовані судом заходи забезпечення позову не є адекватними заявленим у позові підставам позову, не враховують усі обставини справи, зокрема, дії сторін по справі; необґрунтовано та не співмірно обмежують права відповідача у справі; що в оскаржуваній ухвалі суду не наведено жодних доводів щодо застосування зустрічного забезпечення; що при постановленні ухвали суду про виправлення описок суд першої інстанції повністю змінив зміст резолютивної частини ухвали суду від 29 травня 2019 року, доповнив ухвалу додатковими реквізитами, змінив спосіб виконання ухвали про забезпечення позову, тобто змінив ухвалу від 29 травня 2019 року, що виходить за межі повноважень суду виправляти описки чи арифметичні помилки у судовому рішенні; що ухвала суду від 30 травня 2019 року не відповідає вимогам статті 260 ЦПК України, оскільки не містить усі обов`язкові реквізити ухвали суду.

Відзивів на апеляційні скарги від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, ухвали суду - змінити.

Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову мотивована тим, що наявні правові підстави для забезпечення позову, оскільки такий вид забезпечення позову є адекватним позовним вимогам та унеможливить порушення прав інших осіб до розгляду справи по суті.

Ухвала суду першої інстанції про виправлення описки мотивована тим, що описки допущені в ухвалі мають істотний характер.

Проте, повністю з такими ухвалами суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи, в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

09 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, на підтвердження якої ОСОБА_3 написав розписку, в якій зазначив, що отримав від позивача грошові кошти в позику в розмірі 1 000 000,00 доларів США та зобов`язався повернути цю суму до 10 лютого 2010 року.

Виділені матеріали справи також містять копії розписок про повернення частини заборгованості за договором позики, зокрема, 10 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 кошти в розмірі 3000,00 доларів США в якості повернення коштів за розпискою від 09 грудня 2009 року; 09 серпня 2013 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 суму коштів готівкою в розмірі 2000,00 доларів США згідно розписки від 09 грудня 2009 року; 30 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 4000,00 доларів США у відповідності з розпискою від 09 грудня 2009 року.

Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-50664/0/15-18 від 13 грудня 2018 року відповідно до пункту 23 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованим у Мін`юсті 05 липня 2007 року за № 765/14032 та згідно наданого витягу з наявної у базі даних інформацією ОСОБА_3 з 12 грудня 2013 року по 01 грудня 2018 року перетинав державний кордон України.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 168303092 від 28 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 98,8 кв. м., житловою площею 63 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 168300909 від 28 травня 2019 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить приміщення площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а. с. 12).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 09 грудня 2009 року в розмірі 27 789 511,00 грн.; в решті позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - задоволено; заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року скасовано і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Зважаючи на те, що позов має майновий характер, між сторонами дійсно виник спір щодо невиконання ОСОБА_3 умов договору позики від 09 грудня 2009 року та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення суми позики, а також обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Проте, як вбачається з виділених матеріалів справи, заявник, звертаючись до суду першої інстанції не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту; не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

В суді апеляційної інстанції таких доказів представником ОСОБА_1 також не надано.

Арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

За таких умов, враховуючи необхідність під час вжиття заходів забезпечення позову дотримуватись вимог щодо розумності, обґрунтованості та співмірності виду забезпечення позову, зазначеного у заяві, з заявленими вимогами, та збалансованості інтересів учасників справи, слід дійти висновку, що для забезпечення виконання можливого судового рішення у цій справі доцільним та достатнім буде вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного нерухомого майна.

Аргументи ОСОБА_3 про те, що в оскаржуваній ухвалі суду не наведено жодних доводів щодо застосування зустрічного забезпечення є безпідставними, оскільки наявність, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України підстав, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, виділені матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_3 на те, що підстав для застосування заходів забезпечення позову не має, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_3 у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, буде ухилятися від його виконання, а не вжиття таких заходів зробить неможливим чи утруднить виконання рішення суду; що застосовані судом заходи забезпечення позову не є адекватними заявленим у позові підставам позову, не враховують усі обставини справи, зокрема, дії сторін по справі; необґрунтовано та не співмірно обмежують права відповідача по справі є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 , як власник спірного нерухомого майна, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Твердження ОСОБА_3 про те, що при постановленні ухвали суду про виправлення описок суд першої інстанції повністю змінив зміст резолютивної частини ухвали суду від 29 травня 2019 року, доповнив ухвалу додатковими реквізитами, змінив спосіб виконання ухвали про забезпечення позову, тобто змінив ухвалу від 29 травня 2019 року, що виходить за межі повноважень суду виправляти описки чи арифметичні помилки у судовому рішенні; що ухвала суду від 30 травня 2019 року не відповідає вимогам статті 260 ЦПК України, оскільки не містить усі обов`язкові реквізити ухвали суду, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте, якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив судове рішення.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Постановляючи ухвалу про виправлення описки, суд першої інстанції, не змінюючи зміст резолютивної частини ухвали про забезпечення позову, доповнив її тільки даними про стягувача та боржника, що необхідно, виходячи з вимог статей 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» для примусового виконання судового рішення.

Проте, в цій ухвалі, як і в ухвалі про забезпечення позову, суд вказав захід його забезпечення шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно, у зв`язку з чим в цій частині ухвала суду, як і ухвала суду про забезпечення позову, підлягає зміні з зазначенням про вжиття заходів забезпечення позову не шляхом накладення арешту, а шляхом заборони відчуження вказаного нерухомого майна з підстав, зазначених вище.

Інші доводи апеляційних скарг зведені до посилань на ті обставини, які відносяться до розгляду справи по суті, тому судовою колегією не приймаються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року та ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року - змінити.

Заяви ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та приміщення площею 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 26702909.

В іншій частині ухвали суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 24 липня 2019 року.