АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

м. Чернівці

справа № 722/476/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Андрушків С.П.

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Радогост»

відповідачі ОСОБА_2, виконавчий комітет Сокирянської міської ради Чернівецької області

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Ратушенко О. М.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2018 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Радогост» (далі ТзОВ «Радогост») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив:

- визнати недійсними рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 25 листопада 1992 року № 202;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу державного майна від 27 листопада 1992 року, укладений між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради та ОСОБА_2;

- визнати право власності на нежитлові приміщення № 15-б та № 15-в, які знаходяться по вулиці Гетьмана Сагайдачного у місті Сокиряни, та витребувати ці приміщення від відповідача ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 25 листопада 1992 року № 202 про надання ОСОБА_2 дозволу на приватизацію приміщення художньої майстерні площею 24,0 кв.м.

Визнано за ТзОВ «Радогост» право власності на нежитлову будівлю площею 22,0 кв.м., яка знаходиться по вулиці Гетьмана Сагайдачного № 15-Б в місті Сокиряни Чернівецької області, та на нежитлову будівлю площею 21,80 кв.м., яка знаходиться по вулиці Гетьмана Сагайдачного № 15-В в місті Сокиряни Чернівецької області.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Радогост» нежитлову будівлю площею 22,0 кв.м., яка знаходиться по вулиці Гетьмана Сагайдачного № 15-Б в місті Сокиряни Чернівецької області, та на нежитлову будівлю площею 21,80 кв.м., яка знаходиться по вулиці Гетьмана Сагайдачного № 15-В в місті Сокиряни Чернівецької області

В позові ТзОВ «Радогост» про визнання недійсним договору купівлі-продажу державного майна від 27 листопада 1992 року, укладеного між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради та ОСОБА_2 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ТзОВ «Радогост» подало до суду відзив на апеляційну скаргу.

Просить скаргу залишити без задоволення. Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради народних депутатів від 25 листопада 1992 року №202 надано дозвіл ОСОБА_2 на приватизацію приміщення художньої майстерні, площею 24 кв.м. (а.с.15).

27 листопада 1992 року між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу державного майна, а саме цілісного майнового комплексу приміщення художньої майстерні, яке знаходиться на території колгоспного ринку на земельній ділянці площею 50 кв.м. (а.с.11-14).

3 грудня 1992 року відповідно до акту передачі проданого майна приміщення художньої майстерні, площею 24 кв.м. та приміщення бувшої майстерні по ремонту холодильників було передано ОСОБА_2 (а.с.102).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2007 року ОСОБА_2 належить нежитлова будівля, яка знаходиться по вулиці Васильєва, 15-б в місті Сокиряни Сокирянського району Чернівецької області (а.с.60).

19 березня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на вказане вище нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 березня 2007 року №13930837 (а.с.61).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2007 року ОСОБА_2 належить нежитлова будівля, яка знаходиться по вулиці Васильєва, 15-в в місті Сокиряни Сокирянського району Чернівецької області (а.с.62).

19 березня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на вказане вище нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 березня 2007 року №13930837 (а.с.63).

Згідно договору купівлі-продажу державного майна Сокирянського колгоспного ринку від 11 січня 1996 року, укладеного між представництвом Фонду державного майна України у Сокирянському районі Чернівецької області в особі начальника представництва ОСОБА_3 та ОСОБА_1 покупців громадян України жителів міста Сокиряни останнє придбало державне майно цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок.

Згідно п.1.2. вказаного договору, право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання акта прийому-передачі (а.с.16-21).

29 березня 1996 року за актом приймання-передачі, підписаного сторонами договору купівлі-продажу від 11 січня 1996 року, майно цілісного майнового комплексу - Сокирянського колгоспного ринку, в тому числі 31 будівлю і споруду, було передано товариству покупців (а.с.31).

10 квітня 1996 року жителями міста Сокиряни зареєстровано юридичну особу товариство з обмеженою відповідальністю «Радогост», що підтверджується установчим договором від 1 лютого 1996 року та статутом товариства від 10 квітня 1996 року №117 (а.с.32-35).

У листопаді 2016 року комунальне підприємство «Сокирянське районне бюро технічної інвентаризації» на замовлення ТзОВ «Радогосп» виготовило технічний паспорт на будівлі і споруди ринку, згідно з яким приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м. та приміщення 1-12 площею 22,10 кв.м., зазначені в інвентарній справі 1994 року під літ. «Б», виключені з числа приміщень, що належить товариству на праві власності (а.с.40-41).

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 1 серпня 2017 року встановлено, що ТзОВ «Радогост» не є власником приміщень 1-5 площею 21,7 кв.м. та 1-12 площею 22,10 кв.м, які знаходяться за адресою: місто Сокиряни, вулиця Васильєва, 15 (а.с.103-106).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, згідно статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до статті 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Частиною 1 статті 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» від 6 березня 1992 року, N 2171-XII встановлено правовий механізм приватизації цілісних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради щодо надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію приміщення художньої майстерні, площею 24 кв.м. було прийняте 25 листопада 1992 року, а договір купівлі-продажу такого майна між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 був укладений 27 листопада 1992 року.

Станом на листопад 1992 року ОСОБА_1 покупців громадян України жителів міста Сокиряни, ТзОВ «Радогост» не були власниками майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок.

Отже, внаслідок ухвалення рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 25 листопада 1992 року № 202 та укладення договору купівлі-продажу майна від 27 листопада 1992 року, між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради та ОСОБА_2 законні права чи інтереси ОСОБА_1 покупців громадян України жителів міста Сокиряни та ТзОВ «Радогост» порушені не були.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Радогост» є власником спірного нерухомого майна, а тому є підстави для задоволення його позовних вимог про витребування спірного майна та визнання за позивачем права власності на це майно.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у звязку з прийняттям ЦК України 2004 року, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові

кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і

виробничого призначення.

Громадянин набував права власності на доходи від участі в

суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької

діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні

товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або

укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону)

Крім того, за положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача

майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не

передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Отже вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, зясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.

При цьому, встановлюючи правовий статус майна, суди насамперед повинні встановити відповідно до статей 181, 188 ЦК України вид цього майна (нерухоме майно, рухоме майно, зокрема гараж, будівельні матеріали, складна річ тощо).

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 640/2034/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач в грудні1992 року набув право власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі - продажу від 27 листопада 1992 року, який був укладений між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 (а.с.11-14).

ОСОБА_1 покупців громадян України жителів міста Сокиряни та ТзОВ «Радогост» відповідно до правил статті 128 Цивільного кодексу Української РСР не набуло право власності на спірне майно згідно договору купівлі-продажу укладеного між представництвом Фонду державного майна України у Сокирянському районі Чернівецької області та ОСОБА_1 покупців громадян України жителів міста Сокиряни, оскільки на час укладення вказаного договору спірне майно перебувало у власності ОСОБА_2 та не передавалось товариству, як набувачеві.

Помилковими є доводи позивача зазначені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що договір купівлі - продажу нерухомого майна від 27 листопада 1992 року, який був укладений між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 є недійсним оскільки не був нотаріально посвідчений.

Положеннями Цивільного кодексу Української РСР не було передбачено обовязкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Безпідставними є доводи зазначені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що ОСОБА_2 спірне майно не передавалось на підставі акту прийому- передачі.

Як вбачається з матеріалів справи 3 грудня 1992 року відповідно до акту передачі проданого майна приміщення художньої майстерні та приміщення бувшої майстерні по ремонту холодильників було передано ОСОБА_2 (а.с.102).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

З квитанції від 14 січня 2019 року №98 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 3964 гривні 50 копійок (а.с.1 т.2).

З квитанції від 4 лютого 2019 року №0.0..1 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 додатково сплатив судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 3964 гривні 50 копійок.

Отже, з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Радогост» на користь ОСОБА_2 слід стягнути 7929 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Радогост» до ОСОБА_2, виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області про визнання недійсним договору купівлі-продажу державного майна, рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, визнання права власності на нежитлові приміщення та витребування цих приміщень від добросовісного набувача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Радогост» на користь ОСОБА_2 7929 (сім тисяч девятсот двадцять девять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 25 квітня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_4