Справа № 132/4158/18
Провадження № 22-ц/801/807/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

25 квітня 2019 рокуСправа № 132/4158/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач: Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області,

відповідач: ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року, постановлене у складі судді Аліменка Ю. О., у м. Калинівка, дата складення повного тексу судового рішення відповідає даті його постановлення,

в с т а н о в и в :

15 листопада 2018 року Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області звернулася до ОСОБА_3 із позовом про визнання договору купівлі - продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено:

-визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень комунальної власності, а саме: будівлі ангару загальною площею 470,8 кв.м. літ. А та будівлі контрольно-пропускного пункту загальною площею 34,0 кв.м. літ Б, що знаходяться за адресою: Вінницька область Калинівський район село Іванів вулиця Свинаря, 7а, укладений 01 жовтня 2009 року між територіальною громадою села Іванів в особі Іванівської сільської ради від імені Іванівського сільського голови ОСОБА_5 та громадянином ОСОБА_3;

-скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме укладеного договору купівлі - продажу нежитлових будівель комунальної власності від 01 жовтня 2009 року зареєстрованого 10 листопада 2017 року, державним реєстратором Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_6.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оспорюваний правочин було вчинено в порушення вимог частини 1 статті 215 ЦК України та ст. 203 ЦК України, оскільки правочин було укладено щодо майна, яке не було обєктом цивільних прав, адже у продавця були відсутні правовстановлюючі документи на це майно, аукціон було проведено до отримання Територіальною громадою свідоцтва про право власності на майно та його державної реєстрації.

Рішення набуло законної сили 17.01.2019 року.

18 березня 2019 року, дізнавшись про таке судове рішення, ОСОБА_4, який не брав участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Він стверджує, що цим рішенням вирішено питання щодо його прав, як користувача та фактичного власника спірних нежитлових приміщень комунальної власності, оскільки згідно із усною домовленістю між ним та відповідачем ОСОБА_3 останній оформив договір купівлі продажу зазначених об'єктів на себе як переможець аукціону, а кошти за укладеним договором сплачує ОСОБА_4 та саме він фактично користується цими приміщеннями. Та обстаивна, що користувачем майнового комплексу згідно договору купівлі продажу майна від 01 жовтня 2009 року є ОСОБА_4, підтверджується додатком 1 Дозволу Іванівської сільської ради, виданим приватному підприємцю ОСОБА_4, на розміщення об'єкту торгівлі за вказаною адресою. Зазаначає, що відповідно до ст. 344 ЦК України він добросовісно протягом десяти років володів і продовжує володіти спірним нерухомим майном, і має набувати на нього право власності.

01 квітня 2019 року Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області подала відзив на апеляційну скаргу, яку вважає безпідставною та необґрунтованою. Позивач зазначає, що оскаржуване рішення не стосується прав та свобод скаржника. Звертає увагу, що ОСОБА_4 наголошує лише на усній домовленості з ОСОБА_7 про оформлення договору купівлі-продажу і не надає будь-яких доказів на підтвердження цього. І вважає, що посилання скаржника на додаток № 1 до дозволу Іванівської Сільської ради є неправомірним, оскільки зазначений дозвіл виданий 01 листопада 2008 року та був дійсний до 01 листопада 2009 року і не був поновлений. Наголошує, що ОСОБА_4 вказує місце здійснення діяльності: с. Іванів, вул. Свинаря б/н приміщення ангару, хоча спірний обєкт нерухомого майна розташований за адресою с. Іванів, вул. Свинаря, 7а.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, Вінницької апеляційний суд дійшов до таких висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

- 27 липня 2009 року відбувся аукціон № 38 з відчуження майна комунальної власності, за результатами якого переможцем (покупцем) став ОСОБА_7 (а. с. 9);

- 03 серпня 2009 року виконком Іванівської сільської ради видав Територіальній громаді в особі Іванівської сільської ради Калинівського району свідоцтво про право власності на це майно і згідно інформації Калинівського районного структурного підрозділу КП «ВООБТІ», станом на 26.01.2018 року право власності рахується за територіальною громадою (а. с. 14);

- 01 жовтня 2009 року між територіальною громадою села Іванів Калинівського району Вінницької області в особі Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, від імені якої діяв сільський голова ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Калинівський район с. Іванів, вул. Свинаря, 7а, посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 4110 (а. с. 11).

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в розділі V «Перегляд судових рішень» цивільного процесуального Кодексу України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Цієї позиції неухильно дотримуються суди України, про що було зазначено в Постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16 та інших.

Отже суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на той факт, що оскаржуваним рішенням порушуються його права як володільця спірних нежитлових приміщень комунальної власності, що розташовані за адресою: Вінницька область, Калиновський район, с. Іванів, вул. Свинаря, 7а, а також як власника у відповідності до усної домовленості про договір купівлі-продажу між ним та ОСОБА_7, за якою право власності було оформлено за ОСОБА_7, проте фактично кошти сплачував він, ОСОБА_4

Отже, заявник вказує, що оскаржуване рішення порушує його права як володільця та як власника майна.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Однак, як вбачається зі змісту Договру купівлі-продажу від 01 жовтня 2009 року, набувачем нежитлових приміщень комунальної власності, що розташовані за адресою: Вінницька область, Калиновський район, с. Іванів, вул. Свинаря, 7а був ОСОБА_9.

Відтак ОСОБА_10 не доведено зазначеного ним статусу власника щодо майна, яке було обєктом оспорюваного в цій справі договору, адже твердження про ніби то існування усної домовленості з ОСОБА_3 не має правового підґрунтя вважати ОСОБА_10 власником цього майна.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом (стаття 398 ЦК України).

На підтвердження права користування ОСОБА_10 надано Дозвіл на розміщення обєкту торгівлі (а.с.52), реєстраційний № 16, дата реєстрації 01.11.2008 року, дійсний до 01.11.2009 року, виданий Іванівською сільською радою, що підтверджує той факт, що станом на день укладення оспорюваного правочину (01 жовтня 2009 року) ОСОБА_10 використовував приміщення ангару в с. Іванів вул. Свинаря б/н для надання послуг по розпилюванню деревини.

04.03.2019 року Іванівська сільська рада як власник майнового комплексу надіслала ОСОБА_10 лист з проханням у 5-денний термін звільнити майновий комплекс, що підтверджує факт використання майнового комплексу ОСОБА_10, однак права володільця чужого майна жодним чином не порушуються визнанням недійсним договору купівлі-продажу цього майна. Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що доказів того, що майновий комплекс використовувався ОСОБА_10 з дозволу ОСОБА_3 як набувача за оспорюваним договором купівлі-продажу, матеріали справи не містять.

Відтак, ухвалене 18 грудня 2018 року (справа 132/4158/18) рішення Калинівського районного суду Вінницької області жодним чином не стосується права, свобод, інтересів та (або) обовязків ОСОБА_10

Отже, відповідно апеляційне провадження слід закрити на підставі п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 352, 362, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Закрити апеляційне провадження у справі за позовом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис ОСОБА_2

Судді: підпис ОСОБА_11

підпис ОСОБА_12

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета

Повний текст ухвали складено 25 квітня 2019 року.