Справа № 703/920/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Бойко ЛМ.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 червня 2016 року близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_2, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів викрала золоті вироби, а саме ланцюжок з хрестиком вагою 7,17 гр. вартістю 9080 гривень 08 копійок, каблучку з камінцями вагою 1,49 гр. вартістю 1886 гривень 94 копійки, каблучку з камінцями вагою 1,46 гр. вартістю 1848 гривень 94 копійки, ланцюжок срібний ручної роботи вагою 10 гр. вартістю 420 гривень, хрестик срібний вагою 10 гр. вартістю 420 гривень, мяку іграшку вартістю 150 гривень, парфуми SO ELIXIR PURLE місткістю 50 мл. вартістю 200 гривень, вирівнювач для волосся DELFA DHS 8826 вартістю 60 гривень, чим заподіяла їй матеріальної шкоди в розмірі 13655 гривень 96 копійок.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2017 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену від відбування покарання з випробуванням якщо вона протягом 1-річного іспитового строку не вчинять нового злочину і виконає покладені на неї обовязки.

Крім того, ОСОБА_2 своїми діями заподіяла позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, що полягає в її моральних стражданнях, у звязку з викраденням її майна. Вона вимушена була на тривалий час змінити свій звичний спосіб життя. Все це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого почала до всього нервово відноситися, що викликало суттєві незручності.

Позивач в судовому засіданні 28 вересня 2017 року пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 13655 гривень 96 копійок та матеріальну шкоду в розмірі 10000 гривень в подальшому в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати без її участі.

Відповідач в судовому засіданні 28 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, в подальшому в судові засідання не зявилась, хоча про день і час розгляду справи повідомлялась вчасно і належним чином. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Справа надійшла до суду 22 вересня 2017 року, при цьому розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2017 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідач за вказаним вироком була визнана винним в тому, що 11 червня 2016 року близько 07 год. 30 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2, шляхом вільного доступу, таємно викрала у ОСОБА_1 золоті ланцюжок з хрестиком вартістю 3118 гривень 95 копійок, каблучку 648 гривень 15 копійок, каблучку 653 гривні 10 копійок, ланцюжок ручної роботи зі срібла 250 гривень, хрестик срібний 50 гривень, мяку іграшку 150 гривень, вирівнювач волосся 60 гривень та жіночі парфуми 200 гривень, чим завдала потерпілій шкоди на загальну суму 5312 гривень 20 копійок (а.с.4).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як передбачено п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд не приймає як належний та допустимий доказ довідку ПАТ «Ощадбанк» № 13/_59 від 07 грудня 2016 року про вартість золота та срібла, оскільки вартість викраденого майна встановлена вироком Смілянського міськрайсуду Черкаської області суду від 13 лютого 2017 року, який набрав законної сили.

Відтак, суд приходить до беззаперечного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5312 гривень 20 копійок, оскільки він встановлений вироком суду.

Судом встановлено, і ця обставина підтверджена вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2017 року, який набрав законної сили 16 березня 2017 року, що позивач є потерпілою внаслідок вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення (а.с. 4).

Відтак, суд приходить до беззаперечного висновку що внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача позивачу спричинена моральна шкода.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із пунктом 3постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вищевказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відовідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні питання про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує характер протиправних дій відповідача по відношенню до позивача, які є кримінально караними, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивача, які зумовлені заподіянням йому пошкодження майна, що призвели до зміни звичного для нього способу життя та необхідність вжиття позивачем додаткових зусиль для його організації.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи обґрунтованість доводів позивача, зазначених у позові щодо спричинення їй моральної шкоди як такої, ступінь моральних страждань з урахуванням викраденого майна, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог ОСОБА_1 і стягнення з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину в розмірі 2000 гривень.

Відповідно до п. 6 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року 3674-VI, позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280 гривень за вимогу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами), постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року № 4, ст. ст.23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 17, 18, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та жителька м. Черкаси, вул. Котовського, 130 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 жителька АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5312 (пять тисяч триста дванадцять) гривень 20 (двадцять) копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 7312 (сім тисяч триста дванадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та жителька м. Черкаси, вул. Котовського, 130 на користь держави судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони у справі :

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителька АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та жителька м. Черкаси, вул. Котовського, 130 .

Головуючий О.П.Опалинська