ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/712/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 305030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Тернополі цивільну справу №607/26908/18 за апеляційною скаргою Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2019 року, ухваленого суддею Братасюк В.М., у справі за позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплачених коштів.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначав, що УПФ України Тернопільської області виплачено кошти ОСОБА_1 , згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2011 року, якою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 09 грудня 2010 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії 2009 рік. Позивач вказував, що зазначену постанову 17 травня 2012 року скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, у задоволенні позовних вимог відмовлено, однак вказана постанова отримана об`єднаним управлінням лише 30 жовтня 2018 року.

Позивач посилаючись на наведені обставини вказував, що за період з 17 травня 2012 року - з моменту винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом до 30 листопада 2018 року виникла переплата пенсії в сумі 41463, 78 гривень, у зв`язку із чим позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2019 року в задоволенні позову Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплачених коштів в сумі 41463, 78 грн. - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення управління Пенсійного фонду України Тернопільської області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Скаржник вважає рішення суду ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права , без врахування усіх обставин справи.

Зокрема, позивач в апеляційній скарзі посилається на рахункову помилку з боку Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, що є, на думку апелянта, підставою для задоволення позовних вимог та повернення безпідставно набутих грошових коштів відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів в розмірі 41463,78 грн, які є пенсійною виплатою, не встановлено, як і не встановлено наявності рахункової помилки

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом установлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 29 червня 2011 року позов ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії задоволено та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі провести перерахунок пенсії починаючи з 09 грудня 2010 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії - 2009 рік.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2012 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача зазначає, що дана постанова отримана Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області лише 30 листопада 2018 року за запитом об`єднаного управління.

Відповідно до протоколу від 20 листопада 2018 року індивідуального перерахунку за період з 17 травня 2012 року - з моменту винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом до 30 листопада 2018 року виникла переплата пенсії в сумі 41463, 78 гривень.

Відповідно до розпорядження голови комісії з припинення юридичної особи Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі від 23.11.2018 року, установлено, що сума переплати пенсії відповідача становить 41463, 78 грн., згідно з довідкою відділу з призначення (виплати) пенсії утворилася за період з 17.05.2012 по 30.11.2018 року.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності рахункової помилки (висновку ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо) по інформації яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилка, пов`язана з неналежним виконанням обов`язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування пенсії.

Колегія суддів, вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі, як на підставу своїх позовних вимог, факту скасування Львівським апеляційним адміністративним судом постанови Тернопільського міськрайонного суду від 29 червня 2011 року, на підставі якої було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду постановлена 17 травня 2012 року переплата пенсії утворилась за період з 17.05.2012 р. по 30.11.2018 р.

В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27);

Як встановлено судом та вбачається з апеляційної скарги вищевказана постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2012 року була отримана об`єднаним управлінням тільки 30 жовтня 2018 року за запитом об`єднаного управління.

Пенсійний фонд подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду був обізнаний про судове провадження за своєю апеляційною скаргою, однак не цікавився результатами розгляду поданої апеляційної скарги та не вживав заходів, щоб отримати постанову від 17 травня 2012 року.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Можливість сторони дізнатись про стан відомого їй судового провадження залежить від волевиявлення самої сторони, тобто має суб`єктивний характер.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України від 20.11.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши характер правовідносин сторін у справі, правильно застосував норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повернення надмірно виплаченої пенсії, оскільки позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, а також не встановлено наявність рахункової помилки зі сторони позивача.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі не вбачає.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складання повного тексту постанови - 18 липня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.