Номер провадження: 22-ц/813/2625/19
Номер справи місцевого суду: 521/2-3752/11
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 1999 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, який під час розгляду справи неодноразово уточнювався та у відповідності до останньої редакції позивач просив:

1.Поділити квартиру АДРЕСА_1 , що належить сторонам на праві спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати понесені на реконструкцію проведену у квартирах АДРЕСА_2 , в сумі 150000 гривень.

3.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати понесені за проведені ремонтні роботи у квартирах АДРЕСА_2 , №2, 11, 13 по АДРЕСА_3 , в сумі 425000 гривень, які були особистою власністю ОСОБА_3 .

4.Поділити транспортний засіб марки ISUZU Gemini, 1989 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину вказаного транспортного засобу.

В процесі розгляду справи, за заявою позивача ОСОБА_3 та його представника, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.03.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за проведені ремонтні роботи у квартирах №2, 11, 13, по АДРЕСА_3 , поділ транспортного засобу марки ISUZU Gemini, 1989 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину вказаного транспортного засобу - залишено без розгляду.

По інших уточнених позовних вимогах - про поділ квартири АДРЕСА_1 та стягнення витрат понесених на реконструкцію проведену у квартирах АДРЕСА_2 , в сумі 150000 гривень продовжено розгляд справи по суті.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року, залишеному без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 21.08.2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року, виключивши із його мотивувальної частини наступні висновки суду: «З доданого до матеріалів справи рішення апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року (том 3 а.с.97- 103) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири №7 по АДРЕСА_2 та визнання права власності на 1/2 частину квартири, встановлено, що у 1996 році подружні відносини між сторонами було припинено ( ОСОБА_3 і ОСОБА_5 (після укладення шлюбу ОСОБА_5 ) вступили у фактичні шлюбні відносини. Вказане рішення апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2012 року», та змінити мотиви, за яких суд не прийняв до уваги (відкинув) рішення Жовтневого районного суду м.Одеси від 07.05.1996 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Відмовляючи у задоволенні позову про поділ квартири АДРЕСА_1 та автомобіля ISUZU Gemini, 1989 року випуску, а також про стягнення витрат понесених на реконструкцію проведену у квартирах АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив в тому числі з припинення між сторонами з 1996 року подружніх відносин з посиланням на встановлення цієї обставини рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 та визнання право власності на 1/2 частину квартири.

Крім того, суд також вважав безпідставним обґрунтування позивачем підтвердження факту реконструкції квартир АДРЕСА_2 , рішенням Жовтневого (Приморського) районного суду м. Одеси від 07.05.1996 року (т.1 а. с. 158-159), так як у вказаному рішенні встановлено, що ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 проводила ремонтні роботи за особисті кошти без проектної документації, робочих креслень та без рішення МВК і РВК, та після заливу та попередження її начальником РЕП-4 Самойлюком - ремонтні роботи припинила. Тобто, як зазначив суд, зазначеним рішенням не підтверджуються обставини здійснення (завершення) ремонтних робіт ОСОБА_1 за спільні подружні кошти, а тим паче факт здійснення реконструкції спірних квартир.

Судом зокрема встановлено, що:

- рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року (т.3 а.с.97-103) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 та визнання права власності на Ѕ частину квартири, встановлено, що у 1996 році подружні відносини між сторонами було припинено ( ОСОБА_3 і ОСОБА_5 (після укладення шлюбу ОСОБА_5 ) вступили у фактичні шлюбні відносини). Вказане рішення апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 20.06.2012 року;

- рішенням Жовтневого (Приморського) районного суду м.Одеси від 07.05.1996 року (т.1 а. с. 158- 159) встановлено, що ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 проводила ремонтні роботи за особисті кошти без проектної документації, робочих креслень та без рішення МВК і РВК, та після заливу та попередження її начальником РЕП-4 Самойлюком - ремонтні роботи припинила.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у заявленому позові вказує про фактичне припинення шлюбу з ОСОБА_1 у січні 1998 року після народження у нього дитини від іншої жінки (т.1 а. с. 25).

В засіданні судової колегії представник ОСОБА_1 адвокат Гуляєва А.А. пояснила, що сама ОСОБА_1 визнавала і визнає, що шлюб з ОСОБА_3 дійсно не був припинений раніше 1998 року.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України в редакції актуальній на час ухвалення рішення суду першої інстанції від 14.11.2016 року обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що обидві сторони - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнають існування їхнього шлюбу та його фактичне не припинення до 1998 року та відсутність документів про зміну ними власних позицій щодо часу припинення шлюбу, вказана обставина не підлягала доказуванню, в тому числі і в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України з посиланням на рішення апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року щодо припинення подружніх відносин між сторонами у 1996 році.

Враховуючи наведене, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року, залишене без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 21.08.2018 року в частині наведених обґрунтувань підлягають зміні виключенням з мотивувальної частини висновків про припинення між сторонами з 1996 року подружніх відносин з посиланням на встановлення цієї обставини рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 та визнання право власності на 1/2 частину квартири.

Крім того, апелянт ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 також просить змінити мотиви, за яких суд першої інстанції не прийняв до уваги рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 07.05.1996 року, оскільки вважає, що вказаним судовим рішенням від 07.05.1996 року в контексті преюдиційності доказів взагалі не можуть встановлюватися обставини проведення ОСОБА_1 реконструкції квартир АДРЕСА_2 .

Проте судова колегія звертає увагу, що суд розглядаючи вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених на реконструкцію проведену у квартирах АДРЕСА_2 , в сумі 150000 гривень не надавав у рішенні оцінку лише вказаному судовому рішенню Жовтневого районного суду м. Одеси від 07.05.1996 року, а досліджував інвентаризаційні справи на кв. № 7 (т.5 а.с. 139-149) та кв. № 8 , (т.5 а.с. 119-133), (т.5 а.с. 157-190) в буд. АДРЕСА_2 , листи КП «БТІ» ОМР №473043.67.16 і №473042.67.16 від 02.06.2016 року, де зазначена інформація про проведення первинної та поточної інвентаризації вказаних квартир.

Тобто суд першої інстанції у рішенні від 14.11.2016 року відмовляючи у вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених на реконструкцію проведену у квартирах АДРЕСА_2 , в сумі 150000 гривень не застосовував рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 07.05.1996 року, як на преюдиційне, при дослідженні доказів проведення реконструкції квартир АДРЕСА_2 , а досліджував інші докази у вигляді інвентаризаційних справ та інформації БТІ щодо первинних та поточних інвентаризацій по вказаних квартирах, що відобразив у рішенні з посиланням на відповідні тома та аркуші цивільної справи.

Тобто рішення суду досліджувалося у сукупності з іншими доказами, що не суперечить цивільно- процесуальному законодавству України.

Крім того, слід окремо звернути увагу, що у розумінні ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Втім, як вже зазначено, суд розглядаючи вимогу про стягнення витрат понесених на реконструкцію проведену у квартирах АДРЕСА_2 , в сумі 150000 гривень, досліджував докази в загальному порядку поряд з іншими доказами.

При таких обставинах апеляційна скарга щодо зміни мотивів, за яких суд першої інстанції не прийняв до уваги рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 07.05.1996 року, задоволенню не підлягає, оскільки доводи апеляційної скарги не узгоджуються з встановленими у справі обставинами, не засновані на законодавстві і зведені виключно до переоцінки доказів, яким судами було надано належну оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції від 14.11.2016 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 21.08.2018 року зміні з виключенням з мотивувальної частини висновків про припинення між сторонами з 1996 року подружніх відносин з посиланням на встановлення цієї обставини рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 та визнання право власності на 1/2 частину квартири. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року - змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про припинення між сторонами з 1996 року подружніх відносин з посиланням на встановлення цієї обставини рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 та визнання права власності на 1/2 частину квартири.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова