н/п 2/490/1044/2019 Справа № 490/4869/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

за участі секретаря судового засідання - Кваші С.О.,

без участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2018 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (далі - Банк) звернувся до суду з позовом, в якому просить суд у рахунок погашення кредитної заборгованості за договором звернути стягнення на предмет застави, а саме на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 2 483 200 грн. 00 коп.

25 липня 2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву з обгрунтуванням підстав позову.

Позов мотивований тим, що між Банком та ОСОБА_2 для забезпечення зобов`язань за кредитним договором, який останнім не виконаний, був укладений договір застави майнових прав № 014/08-112/49053/3 від 10 липня 2006 року за умовами якого ОСОБА_2 передав у заставу Банку майнові права за договором купівлі-продажу № 652 від 10 липня 2006 року на належний йому будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 листопада 2012 року по справі №1423/11968/2012, яке набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 1664835,40 грн. В звязку з невиконанням ОСОБА_2 рішення суду від 22 листопада 2012 року, Банк знову звернувся до суду та заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 14 березня 2016 року по справі №490/10237/15-ц, яке набрало законної сили, було звернуто стягнення на предмет застави - житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом переводу майнових прав на предмет застави. Але виконати рішення суду від 14 березня 2016 року неможливо, оскільки власником предмету застави є не боржник, а інша особа - ОСОБА_1 . Тому Банк змушений звернутись до суду для зміни способу захисту порушених прав та просити суд звернути стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів.

09 листопада 2018 року відповівдачкою ОСОБА_1 , подано відзив на позов, в якому вона проти позову заперечувала з підстав законності набуття нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , припинення майнових прав на цей будинок після реєстрації прав власності на будинок, невиконання сторонами договору застави майнових прав пункту 2.7 договору щодо укладання іпотечного договору до 01 серпня 2006 року, невнесення відомостей до державних реєстрів та просить відмовити у задоволенні позову.

11 січня 2019 року надано відповідь на відзив , в якому позивач, посилаючись на норми ЗУ "Про іпотеку" та незаконність відчуження предмета застави зазначив про недоведеність заперечень відповідача.

Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року накладено обтяження у вигляді арешту на будинок № 22 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами загальною площею 250,9 кв.м, жиловою площею 97,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 - до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

В судовому засіданні представник позивача надав заяву, в якій підтримав уточнені позовні вимоги з виклдаених в позові підстав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, надав відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача адвокат Бастикайтес А.В. надала суду заяву, в якій просить розглоядати справу у її відстуність, просить відмовити у позові з підстав, викладених в відзиві.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 10 липня 2006 року між АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/08-112/49053, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США зі сплатою 12% річних та з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2016 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10 липня 2006 року між сторонами укладено в простій письмовій формі договір застави майнових прав №014/08-112/19053/3, згідно якого відповідач передав в заставу Банку майнові права за договором купівлі-продажу № 652 від 10 липня 2006 року на будинок АДРЕСА_1 .

За умовами договору купівлі-продажу №652 від 10 липня 2006 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 , належний останньому на праві власності будинок АДРЕСА_1 .

Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши ОСОБА_2 обумовлену договором суму. Однак останній від належного виконання щодо повернення суми боргу ухиляється.

Згідно рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 листопада 2012 року по справі №1423/11968/2012, яке набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 1 664 835 грн. 40 коп. та розірвано кредитний договір.

Вказані обставини у відповідності до приписів частини 5 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Також, заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 14 березня 2016 року по справі №490/10237/15-ц, яке набрало законної сили 25 березня 2016 року, вирішено задовольнити позовну заяву та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором № 014/08-112/190 від 10.07.2006 року в розмірі 1 664 835,40 грн. звернути стягнення на предмет застави - житловий будинок АДРЕСА_1 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами загальною площею 250,9 кв.м, жиловою площею 97,6 кв.м шляхом переводу майнових прав на предмет застави.

Тобто, позивачем обраний спосіб звернення стягнення на заставлене майно шляхом переводу майнових прав на предмет застави та рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 14 березня 2016 року по справі №490/10237/15-ц видано виконавчий лист №490/10237/15 від 26.05.2016 року, який не визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 30.10.2017 року виконавчий лист № 490/10237/15-ц - повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" - згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майено за боржником не зареєстроване нерухоме майно, на яке потрібно звернути стягнення згідно виконавчого документу.

Так, суд враховує, що відповідно до положень ЗУ "Про виконавче провадження" , повернення виконавчого документа стягувачу з вказаної підстави - не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом. При цьому доказів такого звернення, чи звернення до суду в порядку ст. 442 ЦПК України - позивачем суду не надано.

Так, на час ухвалення рішення суду від 14 березня 2016 року по справі №490/10237/15-ц право власності на предмет застави - житловий будинок АДРЕСА_1 належало ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку житловий будинок АДРЕСА_1 від 01 серпня 2012 року, запис в Реєстрі за № 925. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації № 35254214 від 22.08.2012 року власником спірного житлового будинку є ОСОБА_1 (номер запису 20399 в книзі 122).

Маетріалами справи підтверджується, що 01 серпня 2012 року ОСОБА_1 було придбано у ОСОБА_2 житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Зазначений факт підтверджується договором купівлі-продажу, засвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. за реєстровим номером 925 .

Як вказано у п 1.3. Договору купівлі - продажу - встановлено , що на момент укладання Договору вказаний житловий будинок нічим не обтяжений, під арештом не перебуває. Тобто, є вільним від зобов`язань третіх осіб та не забезпечує жодних вимог третіх осіб. На час укладання договору купівлі-продажу і на даний час також (згідно наданої Позивачем Інформації з державного реєстру речових прав № 111847384 від 26.01.2018 р.)

Позивачем не заперечується, що Іпотечного договору на вказаний житловий будинок ні з відповідачкою, ні з ОСОБА_2 укладено не було, більш того іпотекодержатель не вніс до відповідних деоржавних реєстрів дані про укладення договору застави майнових прав на вказаний житловий будинко з накладенням відповідних обтяжень та заборони відчуження без згоди іптекодержателя.

Так, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/10237/15-ц від 14.03.2016 року вирішені певним чином правовідносини між Банком та ОСОБА_2 , як заставодавцем спірного житлового будинку , оскільки зобов`язально-договірні відносини існували та існують саме між цими двома особами, при цьому відповідачка ОСОБА_1 , не була залучена до участі при розгляді тієї цивільної справи - отиже вказне рішення суду не має для відповідачки преюдиційного значення в силу ч.5 ст. 82 ЦПК України.

За статею 1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції Закону № N 3480-IV від 23.02.2006) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном. Відповідно до вимог статті 3 Закону України "Про іпотеку" (в редакції Закону № N 3480-IV від 23.02.2006) взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. На час укладення зазначеного договору ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

В обгрунтування позову позивач посилається на положення ст. 23 ЗУ "Про іпотеку", відповідно до положень якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Так, згідно пункту 2.7 Договору застави майнових прав покладає обов`язок на сторони укласти договір іпотеки нерухомого майна і нотаріально його посвідчити у строк до 01 серпня 2006 року щодо нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, сторони договору іпотеки не уклали, Договір застави майнових прав нотаріально не посвідчили.

За такого, застосування до даних правовідносин сторін положень ЗУ "Про іпотеку" не є можливим, оскільки ні між сторонами по справі, ні між Банком та ОСОБА_2 не було укладено іпотечного договру, ні навіть нотаріально посвідченого договору застави нерухомого майна , яким є саме спірний житловий будинок, - отже між сторонами не виникли правовідносини з приводу звернення стягнення на іпотечне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про заставу», договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів - за місцем реєстрації цих об`єктів.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про заставу» при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 27 цього Закону - застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові за результатом розгляду справ № 6-72цс13, № 6-45цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, майнове право, яке є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Отже, поняття "майнове право" і "речове право на майно (право власності)" є різними правовими категоріями, оскільки після виконання усіх правових передумов для набуття речового права (придбання майна у власність, нотаріальне посвідчення договору, державна реєстрація речових прав на майно) майнове право, яке було предметом застави - повинно припинити свою дію.

Враховуючи той факт, що 01.08.2012 року відповідачка придбав за нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу саме житловий будинок, та зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на нього - а між позивачем та заставодателем ( третьою особою, у якої відповідачка придбала цей будинок) був укладений Договір застави майнових прав за Договром купівлі-продажу цього ж будинку від 10.07.2006 року . Проте, позивач заявляє вимоги про звернення стягнення на предмет застави, а саме безпосередньо на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 2 483 200 грн. 00 коп., хо ча згідо умов Договору застави майнових прав в разі порушення основного зобовязання банк, як заставодержатель, набуває право вимагати переводу на себе заставленого права ( а не вимагати процедури примусової реалізації об`єкта нерухомості) .

За такого, предмет Договору - застава майнових прав і предмет позовних вимог- звернення стягнення на предмет застави ( до того ж, серед іншого, за умови відсутності нотаріально посвідченого договору застави нерухомого майна ) - є різними, що є підставою для відмови у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог та неналежно обраному способу захисту порушеного права.

Згідно з нормами статті 50 Закону України "Про заставу" заставодержатель повинен вживати всіх заходів, необхідних для захисту заставленого права проти порушень з боку третіх осіб. Тобто, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави покладається на Заставодержателя.

Отже,саме на позивача покладається відповідальність за правильність формулювання позовних вимог, визначення способу звернення стягнення на предмет застави.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову на підставі ч.9 ст. 158 ЦПК України слід скасувати застосовані раніше судом в наданій справі заходи забезпечення позову у вигляді арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами загальною площею 250,9 кв.м, жиловою площею 97,6 кв.м.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 12,13, 18158, 259, 273 ЦПК Українисуд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ПуАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - відмовити.

Скасувати арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами загальною площею 250,9 кв.м, жиловою площею 97,6 кв.м, що належить на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 , накладений ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 вересня 2018 року по справі № 490/4869/18, провадження № н/п 2-з/490/105/2018. Заходи забезпечення поову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", місцезнаходження: м.Київ, вул.Лєскова,буд.9, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Третя особа: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 15 липня 2019 року.

Суддя Центрального районного суду

м.Миколаєва Гуденко О.А.