ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/3043/18

Провадження № 22-ц/818/2376/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області, ухвалене 14 лютого 2019 року о 12 годині 42 хвилини у складі судді Вовк Л.В.,

у с т а н о в и в:

У червні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 20 944 грн 26 коп.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2008 з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2008. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення суду перебуває на виконанні у Краснокутському РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця від 14.06.2018 заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 01.09.2017 по 31.05.2018 становить 24 036 грн 15 коп. Зазначала, що відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував аліменти на утримання дитини. Вважала, що має права на стягнення пені, розрахованої на суму заборгованості за кожен день прострочення.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2017 по 31.05.2018 у розмірі 20 944 грн 26 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності доказів несплати аліментів через незалежну від відповідача обставину або тяжку хворобу чи іншу не переборну силу, позивач, як одержувач аліментів, має право на стягнення неустойки (пені). ОСОБА_2 було достеменно відомо, що рішенням суду з нього стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина. Рішення суду виконувалося не в повному обсязі, у зв`язку з чим з вини відповідача за період з вересня 2017 року по травень 2018 року виникла заборгованість по аліментам, яка склала 24 036 грн 15 коп.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів за період з вересня 2017 року по травень 2018 року спростована преюдиційним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 18.05.2018 у справі № 642/1900/17. У виконавчому листі № 2-755/08 від 17.12.2008 наявна відмітка державного виконавця про повернення 28.09.2017 виконавчого листа на підставі п.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення. Зазначене підтверджує відсутність його вини у виникненні заборгованості. При цьому ОСОБА_1 неодноразово зловживала своїми процесуальними правами стягувача, зокрема, ініціювала повернення виконавчого документу стягувачу, а потім повторно його пред`явила до примусового виконання з метою штучного створення заборгованості у ОСОБА_2 по сплаті аліментів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2008 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але неменше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2008 (а.с.9).

17.12.2008 Краснокутським районним судом Харківської області виданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Краснокутському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області (надалі Краснокутський РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області). В зазначеному виконавчому листі міститься відмітка «28.09.17 повернуто по п. 1. ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», аліменти стягнуто в повному обсязі по 14.09.2017 (а.с.10).

Згідно п.1 ч.1 ст. 39 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла станом на 28.09.2017, виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення.

Згідно заяви ОСОБА_1 , поданої у виконавчому провадженні № 10887676 начальнику Охтирського РВ ДВС Сумської області, 07.09.2017 стягувач звернулася до відділу державної виконавчої служби з проханням повернути виконавчий лист № 2-755/08 року від 17.12.2008 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 без подальшого виконання (а.с.107).

28.09.2017 старший державний виконавець Охтирського міжрайонного ВДВВ ГТУЮ у Сумській області виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 10887676 на підставі вищезазначеної заяви ОСОБА_1 (а.с.110).

Згідно з довідки старшого державного виконавця Краснокутського РВВДВС ГТУЮ у Харківській області від 14.06.2018 №1724 виконавчий лист повторно надійшов до виконавчої служби 30.05.2018 року. ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання дитини, які були стягнуті рішенням суду у період з вересня 2017 року по травень 2017 року. Станом на 31 травня 2018 року загальна заборгованість зі сплати аліментів складає 24036.15 грн. (а.с.14).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Згідно із частиною першою статті 196 СК України У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача дорівнює 20 944.26 грн. (а.с. 3).

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з не залежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч.ч. 1,2 ст.614 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Зобов`язання ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2008. ОСОБА_2 не заперечує, що знав про наявність такого рішення, з його заробітної плати утримувались аліменти на утримання сина. Після закінчення виконавчого провадження доказів виконання ОСОБА_2 зобов`язання по сплаті аліментів апелянтом не надано. Не надав відповідач і доказів того, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання або несплата аліментів відбулась із незалежних від нього обставин.

Відсутність гарантій виконання судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є порушенням права на справедливий, відкритий і швидкий судовий розгляд справи.

Також у пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд апеляційної інстанції й врахував.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 вересня 2018 року у цивільній справі № 522/26181/15-ц.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність у боржника вини за несплату аліментів не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та висновків суду першої інстанції не спростували. За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 липня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний