Справа № 165/748/19
Провадження № 2/165/368/19
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 . ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: прокуратура Волинської області, Головне управління Національної поліції у Волинській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

встановив:

22 березня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: прокуратура Волинської області, ГУНП у Волинській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

На обґрунтування позову зазначив, що 29 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000347, йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме у тому, що в період часу з 20 год. по 20 год. 30 хв. 22 квітня 2015 року, неповнолітній ОСОБА_5 , перебуваючи в більярдному залі ГРК «СІС», що знаходиться за адресою: проспект Дружби, буд.29, м. Нововолинськ, з корисливих мотивів, діючи спільно з ним та за попередньою змовою, шляхом вільного доступу, таємно викрали чотири більярдні кулі вартістю 800 грн., чим завдали ТзОВ «Джерела» майнової шкоди на вказану суму. Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 05 серпня 2015 року відносно нього було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якої було встановлено до 04 жовтня 2015 року. 20 серпня 2015 року йому було вручено обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, однак вироком Нововолинського міського суду від 29 жовтня 2015 року його було виправдано за відсутністю складу вищевказаного злочину. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року вирок Нововолинського міського суду Волинської області у даній справі залишено без змін, а та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення. З огляду на вищезазначені обставини, вважає йому була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях які він поніс у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом. Через постійні виклики до органу досудового розслідування, допити, поїздки до м. Луцька та Києва він був позбавлений можливості заробляти кошти на власне проживання та на придбання медикаментів хворій матері. Наявність кримінального провадження здійсненого відносно нього, призвело до погіршення стану здоров`я його найближчій та втрати ним нормального життєвого ритму, погіршення відносин з однолітками та викладачами навчального закладу. З урахуванням викладеного, часу перебування під слідством, а також характеру та обсягу душевнихстраждань, яких він зазнав, розмір моральної шкоди оцінює в 45 903 грн. Відтак, просить стягнути з Державної казначейської служби України в свою користь 45 903 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування і прокуратури та 10 000 грн. витрат на оплату правничої допомоги адвоката

Представник позивача адвокат Улибін-Вельгус В.В. уточнив позовні вимоги в частині періоду за який слід вираховувати заподіяння шкоди його довірителю. В уточненій позовній заяві зазначив, що з моменту оголошення підозри ОСОБА_4 і по день набрання вироком законної сили, тобто за період з 24 червня 2015 року по 16 лютого 2016 року минуло 8 місяців, а відтак розмір заподіяної моральної шкоди, із розрахунку 4173 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 8 місяців, становить 33 384 грн. На підставі вищевикладеного просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача ОСОБА_4 33384 грн. моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури. Також просить суд стягнути 10 000 грн. витрат за надання правничої допомоги адвокатом (а.с. 68).

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву чи клопотань у визначені строки, до суду не надійшло (а.с.65).

15 квітня 2019 року від представника третьої особи Головного Управління Національної поліції у Волинській області надійшла заява, у якій управління зазначило, що жодних процесуальних дій в рамках кримінального провадження №0000347 від 25 квітня 2015 року ГУНП у Волинській області не здійснювало. Більше того, Головне управління не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ у Волинській області і жодним чином конституційних прав та інтересів позивача не порушило, тобто стороною у справі бути не може. Крім того, 15 квітня 2019 року від ГУНП у Волинській області, надійшло клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач був присутнім у судовому засіданні 16 лютого 2016 року, якому було оголошено судове рішення апеляційного суду та яке набрало законної сили відразу з моменту проголошення. Відтак, перебіг позовної давності почався 16 лютого 2016 року. Оскільки позивач звернувся із позовом до суду 22 березня 2019 року, тобто після спливу трьох років з моменту набрання виправдувальним вироком відносно нього законної сили, а ч.4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові, тому, просить відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.42-45).

Представник позивача ОСОБА_6 Вельгус М.В. та представник третьої особи ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечили щодо заочного розгляду справи.

Суд, у відповідності до вимог ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Представник позивача ОСОБА_6 Вельгус М.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, вважає, що період стягнення має бути розрахований з моменту оголошення підозри позивачу по день набрання вироком законної сили, тобто з 24 червня 2015 року по 16 лютого 2016 року. Таким чином, вважає, що розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди становить 37557 грн., із розрахунку (4173 розмір мінімальної заробітної плати х 8 місяців = 33384 грн.) Зазначає, що вказана сума є достатньою для компенсації відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Що стосується понесення витрат за надання правничої допомоги, то вони документально підтверджені наступними документами: договором про надання правничої допомоги, розрахунком суми витрат та квитанцією до прибуткового касового ордера. Більше того, сума адвокатського гонорару наближена до ставок зазначених в рекомендаціях Ради адвокатів.

У судовому засіданні представник третьої особи Прокуратури Волинської області Тиха Т.А. просила відмовити у задоволенні позову повністю. У своїх поясненнях просила врахувати викладені у відзиві заперечення. Заступник прокурора області Мосійчук О. у відзиві від 15 квітня 2019 року у задоволенні позову просив також відмовити. Зазначив, що у позивача дійсно виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Однак розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач перебував під слідством у судом у період з 29 липня 2015 року (з часу оголошення підозри) до 16 лютого 2016 року (дати набрання вироком законної сили), тобто 6 місяців та 18 днів. На підставі викладеного, розмір відшкодування моральної шкоди не обґрунтований та значно завищений. Що стосується витрат за надання правничої допомоги у розмірі 10 000 грн., вважає, що надані позивачем документи на їх підтвердження є неналежними. Розрахунок суми витрат за надану правничу допомогу від 12 березня 2019 року та копія квитанції до прибуткового касового ордеру не містять серії та номеру, не є фінансовими документами та не містять печаток. Разом з тим, оскільки право на звернення за судовим захистом у позивача виникло 16 лютого 2016 року, тобто з дати набрання виправдувальним вироком законної сили, з врахуванням вимог ч.4 ст.267 ЦК України, строк позовної давності на звернення до суду із відповідним позовом минув 16 лютого 2019 року. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди лише 22 березня 2019 року, просить застосувати строки позовної давності та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог останнього (а.с. 39-40, 48-54).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та такий що підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з копії обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000347 від 25 квітня 2015 року та копії повідомлення про підозру (а.с.13-14), 29 липня 2015 року позивачу ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

У судовому засіданні встановлено, що в рамках вищевказаного кримінального провадження, відносно позивача ОСОБА_4 здійснювалися процесуальні дії, а саме ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду від 05 серпня 2015 року застосовувався до останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту (а.с.11-12).

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року, за результатами розгляду вищевказаного кримінального провадження ухвалено визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та виправдано за відсутністю в їх діях складу даного злочину (а.с.15-17).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без змін (а.с. 18-20).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій - без задоволення (а.с.21-22).

Таким чином, позивач ОСОБА_4 перебував під слідством та судом в період часу з 29 липня 2015 року до 16 лютого 2016 року, тобто, з моменту оголошення йому підозри по день набрання вироком законної сили, що складає 6 місяців та 19 днів.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(далі Закону).

За змістом положень ст.ст.1, 3 цього Закону відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону).

З врахуванням викладеного, суд вважає, що діями органів досудового розслідування та прокуратури позивачу була заподіяна моральна шкода.

Законодавством визначено порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 17 ч.1 ст.42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Статтею 130 КПК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суд, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На підставі викладеного, суд вважає, що Державна казначейська служба України повинна здійснити відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури позивачу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду справа від 22 квітня 2019 року № 236/893/17.

Що стосується клопотання представника Прокуратури Волинської області про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст.261 ЦК України передбачено, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Разом з тим, п.1 ч.1 ст.268 ЦК України, передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Нововолинським МВ УДМС України у Волинській області 25 червня 2015 року, позивач ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак 03 травня 2017 року йому виповнилося 18 років і він набув повної цивільної дієздатності.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач є бюджетною установою, відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України та п.41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року, виконання рішень про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду здійснюється казначейською службою.

Щодо визначення обсягу глибини душевних страждань, спричинення моральної шкоди, суд вважає, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, які полягають у незаконному повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обрання щодо нього запобіжного заходу, позивачу було спричинено значні душевні страждання. Таке незаконне кримінальне переслідування ОСОБА_4 потягло за собою порушення нормальних життєвих зв`язків у останнього, порушення стосунків із рідними та оточуючими його людьми, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення душевного стану здоров`я. Разом з тим, будучи неповнолітнім та перебуваючи під слідством, душевних та психологічних страждань зазнала і його матір. Він втратив нормальний життєвий ритм життя, з`являвся за вимогою до відділення поліції, згодом прибував на розгляд справи у м. Луцьк та м. Київ. Змінились відносини в особистому оточенні позивача, а саме, зі сторони вчителів та однолітків.

З огляду на вищевикладене, у судовому засіданні встановлено, що між незаконними діями органів досудового розслідування, органів прокуратури та моральними стражданнями у позивача, наявний причинно-наслідковий зав`язок.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи, тяжкості душевних страждань позивача, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної щомісячної заробітної плати та часу перебування позивача під слідством і судом, вирахуваних у місяцях.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», станом на день розгляду даної справи судом, розмір мінімальної заробітної плати становить 4173 грн.

Відтак, розмір моральної шкоди із розрахунку 4173 грн. (мінімальна заробітна плата) х 6 місяців та 19 днів, становить 27680,90 грн.

Однак, суд при визначенні розміру моральної шкоди виходить з того, що на момент оголошення підозри позивачу та до постановлення оправдувального вироку, ОСОБА_4 був неповнолітнім, тобто, з огляду на свій вік, поніс сильні душевні страждання та переживання, таким чином суд, незважаючи на неправильний розрахунок суми моральної шкоди позивачем, та беручи до уваги вищевикладені обставини, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задоволити повністю та визначає розмір моральної шкоди в сумі 33384 грн., що на думку суму буде необхідним і достатнім для відшкодування понесених останнім моральних страждань.

Відтак, суд вважає, що саме такий розмір відшкодування повністю покриває спричинену позивачу моральну шкоду.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 33384 грн. підлягають до задоволення.

Що стосується відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи характер інституту судових витрат, вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання відзиву.

На підтвердження отримання правничої допомоги адвокатом позивач додав до матеріалів позову: договір про надання такої допомоги адвокатом №02-03/19 від 01 березня 2019 року та додаткову угоду №1 до договору №02-03/19 про надання правничої допомоги, ордер серії ВЛ № 000032720, розрахунок суми витрат за надану адвокатом правничу допомогу Жилякову ОСОБА_8 ., квитанцію до прибуткового касового ордера, а також рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (а.с.23-29), що суд бере до уваги.

При цьому, адвокатом Улибіним-Вельгусом В.В. надано розрахунок суми судових витрат, який складається з попередньої консультації з спірних правовідносин, опрацювання відповідного законодавства, документів з приводу відносин (500 грн.), ознайомлення з матеріалами справи №165/2130/15 (1000 грн.), підготовки позовної заяви (3000 грн.), участі у судовому розгляді (5500 грн.), а всього на суму 10000 грн.

Враховуючи складність справи, виконаних адвокатом Улибіним-Вельгусом В.В. робіт (наданих послуг), їх обсяг, час витрачений останнім, а також те, що інший адвокат Улибіна-Вельгус М.В. брала участь у розгляді справи в суді, при цьому жодного розрахунку суми витрат до матеріалів справи остання не додала, суд вважає за необхідне, з врахуванням положень 2 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача лише 4500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката.

Оскільки на підставі ЗУ «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору при подачі позову до суду був звільнений, тому, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268, ст.280, ст.281, ст.282 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 33384 (тридцять три тисячі триста вісімдесят чотири) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката.

У решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Нововолинський міський суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2019 року.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк