Справа № 341/763/18
Провадження № 22-ц/4808/463/19
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду, ухвалене суддею Юсип І.М. 17 січня 2019 року в м. Галичі, повний текст якого виготовлено 23 січня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

14.05.2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача в її користь 3219,36 грн. індексації по аліментах за період з 01.10.2016 року по 31.04.2018 року, 28000,00 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2016 року по 31.01.2018 року; збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2018 року і до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя у них не склалося, а тому рішенням суду від 28.11.2016 року шлюб розірвано, діти залишилися проживати з нею.

З часу розірвання шлюбу вона одна утримувала дітей та матеріально забезпечувала їх усім необхідним. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, а тому вона змушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів з нього.

Рішенням суду від 16.11.2016 року було вирішено стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 800,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.09.2016 року.

Однак відповідач не виконував вказане рішення суду, і тільки в лютому 2018 року ним було сплачено суму 2400,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості по сплаті аліментів за період 01.10.2016 року по 01.05.2018 року становить 28000,00 грн.

Також вважає, що оскільки відповідач від дати ухвалення рішення і до сьогодні не сплачував аліменти на дітей, вона має право на індексацію аліментів відповідно до закону.

Загальний розмір неустойки за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року становить 58704 грн., однак враховуючи, що неустойка значно перевищує розмір заборгованості по аліментах, то з відповідача слід стягнути неустойку, яка становить 100 відсотків заборгованості, а це 28000,00 грн.

Також зазначає, що станом на сьогоднішній день законодавством встановлено мінімальний розмір аліментів, який не може становити менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а це близько 1000 грн. на кожну дитину. Крім того, син часто хворіє, має легкий когнітивний розлад з поведінковими порушеннями, через що вона несе постійні витрати на лікування. Тому розмір отримуваних нею аліментів слід збільшити до 2000 грн. на кожну дитину.

29.11.2018 року позивач звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог. Зазначила, що у звязку із тим, що старша дочка ОСОБА_5 19.04.2017 року досягла повноліття, а загальна сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів на двох дітей становить 20000,00 грн., вона просить суд стягнути з відповідача в її користь 20000,00 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2016 року по 01.02.2017 року; збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача в її користь на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2018 року і до досягнення сином повноліття; стягнути з відповідача судові витрати по справі, а саме судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 17 січня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 20000,00 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2016 року по 01 лютого 2017 року. Збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 кошти, затрачені на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 768,40 грн. судового збору. Виконавчий лист за попереднім судовим рішенням відкликано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у первинній редакції позовної заяви позовні вимоги полягали у збільшенні розміру аліментів відносно двох дітей неповнолітнього сина ОСОБА_6 та повнолітньої доньки ОСОБА_5, а також більшим був розмір неустойки, що підлягав стягненню. В подальшому позивачем було подано клопотання про зменшення позовних вимог, яке полягало у виключенні збільшення аліментів щодо повнолітньої доньки, а також зменшені розміру неустойки. Вважає, що вказане клопотання мало бути повернуто заявнику, оскільки документ про зміну позовних вимог мав бути викладений у формі заяви, а також позивач мала попередньо направити даний документ відповідачу. Крім того, цим клопотанням позивач фактично відмовилась від частини позовних вимог, що має своїм наслідком закриття в цій частині провадження у справі.

Що стосується збільшення розміру аліментів, зазначає, що посилання позивача на те, що у звязку зі станом здоровя неповнолітнього сина ОСОБА_6 її витрати зросли, не підтверджені документально. Крім того, в разі необхідності додаткових витрат на дитину в звязку зі станом її здоровя, ці витрати не відносяться до аліментів, а тому не можуть бути підставою для їх збільшення. При цьому позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину позивачем не подавалося.

Також вказує, що не погоджується із розрахунком пені за прострочення сплати аліментів, оскільки по теперішній час за його місцем проживання жодних документів виконавчого провадження йому не надходило, а тому заборгованість виникла не з його вини. Крім того, довідка про неотримання аліментів, яка надана позивачем не містить суми боргу чи будь-якого розрахунку заборгованості. Також з неї вбачається, що аліменти повинні сплачуватись з 24.02.2009 року, що суперечить рішенню суду, згідно з яким вони повинні виплачуватись з 23.09.2016 року, що ставить під сумніви достовірність даного документу.

Просить рішення Галицького районного суду від 17.01.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду апелянт не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча повідомлявся про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 22.11.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії І-НМ №043683 від 29.04.1999 року та серії 1-НМ №095438 від 21.04.2008 року відповідно (а.с. 11, 12)

28.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано, дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матірю ОСОБА_3, про що свідчить копія виписки з рішення Галицького районного суду від 28.11.2016 року (а.с. 13).

Рішенням Галицького районного суду від 16.11.2016 року було задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, вирішено стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с. 14).

Відповідно до копії Консультативного висновку спеціаліста ОПНЛЗ №8668 від 09.11.2017 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє з діагнозом легкий когнітивний розлад з поведінковими порушеннями. Потребує спостереження рай психіатра, невролога, протисудомної терапії, логопедичної та психологічної корекції (а.с. 16).

Задовольняючи частково позовні вимоги та вирішуючи збільшити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 з 800 грн. до 2000 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача 20000 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2016 року по 01.02.2017 року та судові витрати по справі, суд першої інстанції взяв до уваги стан здоровя, сімейний та матеріальний стан сторін та дитини, а тому вважав доцільним збільшення розміру аліментів до вказаної суми. При цьому суд врахував, що аліменти у збільшеному розмірі слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили. Також суд вважав, що матеріалами справи підтверджено, що з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, а тому з нього слід стягнути на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у межах заявленої позивачем вимоги за вказаний нею період з урахуванням розміру заборгованості.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII (чинний на момент звернення з позовом про зміну розміру аліментів) ч. 2 ст. 182 СК України викладено у наступній редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів.

При цьому, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Таким чином колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що визначена попереднім рішенням суду сума аліментів 800,00 грн. є недостатньою для утримання дитини, а наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами сина дає підстави для збільшення розміру аліментів.

При цьому суд першої інстанції правильно вирішив стягувати з відповідача аліменти у зміненому розмірі починаючи з дня пред'явлення позову, оскільки за змістом ст. 192 СК України у разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред'явлення позову.

Крім того, у п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз'яснено про те, що у новому розмірі, визначеному відповідно до ст. 192 СК України, аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Разом з тим, визначаючи новий розмір аліментів, який підлягає стягненню на дитину, суд першої інстанції не врахував матеріальний стан відповідача, відсутність належних та допустимих доказів того, що розмір його доходу дає можливість стягувати аліменти у заявленій сумі. А тому рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід змінити в частині розміру стягуваних аліментів з 2000 грн. на 1500 грн.

Що стосується вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Згідно зі ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був обізнаний про набрання рішенням суду від 16.11.2016 року про стягнення з нього аліментів законної сили та про звернення його до виконання; строк, з якого вирішено стягувати аліменти.

Як на підставу наявності заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів та визначення її розміру судом першої інстанції взято до уваги представлену позивачем копію Довідки №11064 від 22.06.2017 року, виданої за підписом виконуючого обовязки начальника відділу Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_8, із якої вбачається, що ОСОБА_2 у період з 23.09.2016 року по 01.06.2017 року не сплачував аліменти згідно з виконавчим листом №341/1680/16-ц, виданим 12.01.2017 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області (а.с. 17).

Однак вказана довідка не може братись до уваги судом як належний та допустимий доказ наявності заборгованості відповідача по сплаті аліментів, оскільки згідно вимог ст. 196 СК України заборгованість розраховується від дня прострочення сплати аліментів. В той же час у вказаній довідці зазначено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів видано 12.01.2017 року, а позивач просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів з 01.11.2016 року по 01.02.2017 року, тобто за період, який не охоплює звернення даного листа до примусового виконання.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі, однак вказану довідку видано 22.06.2017 року (а.с. 17), а з позовом до суду позивач звернулася 14.05.2018 року.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено вини відповідача у простроченні сплати аліментів у спірному періоді, а отже відсутні підстави, передбачені ст. 196 СК України, для стягнення з останнього на її користь пені за прострочення сплати аліментів за цей період. Тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Що ж стосується посилань апелянта на порушення норм процесуального права при поданні позивачем клопотання про зменшення позовних вимог, то такі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України таке порушення може бути підставою для скасування або зміни рішення тільки в тих випадках, коли воно призвело до неправильного вирішення справи. Тобто коли суд апеляційної інстанції, виходячи з конкретних обставин справи, прийде до висновку, що саме ці процесуальні порушення вплинули на висновок суду по справі.

Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, а також 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 17 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 в частині збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, задовольнити частково.

Збільшити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, який фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Виконавчий лист за попереднім судовим рішенням відкликати.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_9