Ухвала

22 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-3045/2007

провадження № 61-12699 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кривцової Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Булавінова Юлія Володимирівна, на рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Харківської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок літ. «Б-2», житловою площею 139.5 кв. м., загальною площею 266.8 кв.м., сарай літ. «Ч», гараж літ. «С», більярдну літ. «Т», тамбур літ. «О», що складає 56/100 частин домоволодіння, приміщення кухні 1-2 площею 12.7 кв.м., в житловому будинку літ. «А-1», в домоволодінні АДРЕСА_1 . Перерозподілити ідеальні частини між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 - 78/100 частин замість 1/2 частини, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 22/100 частини домоволодіння замість 1/2 частини, визнати право власності ОСОБА_3 на 78/100 частин домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами літ. «А1-1», «А2-1», «АЗ-1», «а», «а2», ґанку літ. «а4», загальною площею 123.1 кв.м., житловою площею 62.0 кв.м., житлового будинку літ. «Б-2» житловою площею 139.5 кв.м., загальною площею 266.8 кв.м., сараю літ. «Ч», гаражу літ. «С», більярдної літ. «Т», тамбура літ. «О», літньої кухні літ. «К», гаражу літ. «Р», льоху літ. «Л», сараю літ. «Ш», душу з вбиральнею літ. «П», вбиральні літ. «Н», навісу літ. «У», басейну літ. «ІД», дворового водоводу № 4, воріт № 5, забору № 6 зливної ями № 7, 8, замощення І, розташованих по АДРЕСА_1 . Харкова.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 квітня 2007року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 квітня 2007року скасовано в задоволені позовних вимог відмовлено.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якому зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції їй направлено не було, доказів отримання нею рішення у матеріалах справи немає.

Із рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року убачається, що апеляційний розгляд відбувся без участі осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляд справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їм судових повісток (а. с. 44 - 46).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи апеляційним судом, однак не скористалася своїм правом бути присутньою під час розгляду справи в апеляційному суді 18 червня 2014 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З рішення суду апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 була належнимчином повідомлена про розгляд справи апеляційним судом. Доказів зворотнього заявником не надано.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Доказів наявності обставин непереборної сили заявником також не надано.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

Інші виключні випадки передбачені частиною третьої зазначеної статті для поновлення строку на касаційне оскарження у клопотанні не зазначені, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Одночасно роз`яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 393, пунктом 1 частини третьої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Булавінова Юлія Володимирівна, на рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Харківської міської ради про визнання права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Кривцова