Ухвала

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 642/3518/16-ц

провадження № 61-4921ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року та постанову Харківського Апеляційного суду від 01 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «СК «АХА Страхування», та з урахуванням уточнень просив: стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі - 49 000 грн; витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі - 1 000 грн; витрати на правову допомогу у розмірі - 1 000 грн, та 551 грн 20 коп. - судового збору.

Вимоги обґрунтовані тим, що 18 листопада 2011 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Iveco, НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Ford Fiesta, д.н.з НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, який є його власником. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2012 року ОСОБА_2, водія транспортного засобу Iveco, д.н.з. НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами під час керування автомобілем Iveco, д.н.з. НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «СК «АХА Страхування» за Полісом від 21 лютого 2011 року № АА/2653522. В результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав пошкоджень. 28 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. Зазначає, що про порушення свого права на страхове відшкодування дізнався лише в квітні 2016 року після ознайомлення його представника із матеріалами страхової справи в ПрАТ «СК «АХА Страхування».

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського Апеляційного суду від 01 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 26 вересня 2012 року і закінчується 25 вересня 2015 року. Позов пред'явлено 09 червня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши зібрані у справі докази та встановивши обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі єстягнення страхового відшкодування на загальну суму -49 000 грн.

ОСОБА_1 оскаржує у касаційному порядкурішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року та постанову Харківського Апеляційного суду від 01 лютого 2019 року.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі, станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100=192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року та постанову Харківського Апеляційного суду від 01 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик