ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7194/19 Справа № 182/2917/19 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/2917/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року, яка постановлена суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі Дніпропетровської області(відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя передано за територіальною підсудністю на розгляд Дзержинського районного суду місті Харкова.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , просить ухвалу скасувати та направити справу до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права та неправильного застосовання норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що ним в позові зазначено, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом, проте судом першої інстанції не було направлено запиту щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки. Зазначає, що суд першої інстанції не володіючи інформацією про те, за якою адресою мешкає відповідачка, посилаючись на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.04.2019 року, в якій встановлений факт того, що відповідачка мешкає та працює в місті Харкові, не вірно вирішив, що справа підсудна Дзержинського районного суду міста Харкова. Крім того, вказує, що у місті Харкові є ще вісім районних судів загальної юрисдикції, не зрозуміло з яких підстав та виходячи з чого судом першої інстанції визначено підсудність саме Дзержинському районному суду міста Харкова.

Відповідачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану та таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, зазначила, що в ухвалі Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.04.2019 року встановлено, що місцем проживання відповідачки є: АДРЕСА_2 , про що позивачу достеменно відомо, оскільки він є учасником справи про розірвання шлюбу, яка перебуває в провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова. Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року просить залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.9 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за територіальною підсудністю на розгляд Дзержинському районному суду місті Харкова, суд першої інстанції керувався ст. 31 ЦПК України та виходив з того, що в матеріалах справи наявна ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.04.2019 року, якою встановлено, що ОСОБА_2 працює та мешкає у місті АДРЕСА_3 , з зазначенням відповідних адрес. Позивачем в позовній заяві зазначено місце проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 , але в матеріалах справи відсутня інформація щодо реєстрації місця проживання відповідачки саме за цієї адресою.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальними правилами підсудності справ позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або місце перебування фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до статті 3 цього Закону місцем перебування визначається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік; а місцем проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації.

Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Як вбачається із матеріалів справи, офіційна інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2 відсутня.

В ухвалі Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.04.2019 року також відсутня офіційна інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2 , вказано тільки, що відповідачка вказала що працює та мешкає у місті Харкові та зазначила відповідні адреси ( а.с. 11).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 працює та мешкає у місті Харкові, з посиланням на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.04.2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно направив справу за підсудністю до Дзержинського районного суду міста Харкова, оскільки в справі відсутні докази про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2 , з огляду на наступне.

Реєстрації проживання або перебування фізичних осіб на території України регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документ, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні; довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи;

Згідно з п. 1 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила), ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Відповідно до п. 3, 7, 9 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Враховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок реєстрації, як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Відповідно до п. 6-8 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Отже, суд першої інстанції, не отримавши у встановленому законом порядку інформацію про місце реєстрації відповідачки, необґрунтовано дійшов висновку про непідсудність справи Нікопольському міськрайонному суду та передчасно передав за територіальною підсудністю справу на розгляд Дзержинському районному суду міста Харкова.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно направив справу за підсудністю до іншого суду.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 рокускасувати та направити матеріали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжядо Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: