Справа № 462/6414/18 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/509/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Львівської області та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування прокуратури та суду.

16 січня 2019 р. Прокуратурою Львівської області подано клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Городоцького районного суду Львівської області, який ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_2 Обгрунтовуючи клопотання ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, 16 січня 2019 року представник Державної казначейської служби України подала клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Городоцького районного суду Львівської області, оскільки позовні вимоги позивача стосуються відшкодування шкоди і позов подано в порядку Закону України від 01.12.1994 р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відтак слід застосовувати норми вищенаведеного Закону, який є спеціальним.

Оскаржуваною ухвалою судді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Львівської області та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди передано за підсудністю на розгляд Городоцькому районному суду Львівської області.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції покликався на ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №226/94-ВР (надалі - Закон №226/94-ВР), відповідно до якої суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь. Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки відповідно до ч.4 ст.28 ЦПК України позови, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Аналогічні положення щодо підсудності по таких справах закріплені і в ст.14 Закону №226/94-ВР.

Також вважає, щодо даної категорії справ наявна підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність), а відтак подавати позов можна або за місцезнаходження відповідного державного органу (поліція, прокуратура, тощо), що є загальним правилом (ст.27 ЦПК України), або за місцем проживання позивача, тобто особи, якій завдана шкода незаконними діями відповідно органами досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури чи суду. Також зазначає, що направлення справи до іншого суду після відкриття провадження судом першої інстанції очевидно не сприяє дотриманню строків судового розгляду, а навпаки, призводить до затягування розгляду справи, що є порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до норм якої, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Позиція Верхового Суду, на яку покликався в даному випадку суд першої інстанції і ст. 12 Закону №266/94-ВР, не може бути застосована до в цій справі, оскільки позивач не заявляв вимог про відшкодування йому втраченого заробітку чи інших доходів, наявна лише вимога про стягнення з державних органів в його користь моральної шкоди, факт наявності якої беззаперечно випливає з його незаконного обвинувачення та засудження за злочин, якого він не вчиняв. Причому розмір цієї моральної шкоди, що заявлений в позові, є мінімально встановлений та гарантований Законом саме за час перебування під слідством і судом, а не розмір втраченого доходу чи заробітку.

Враховуючи зазначене просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду у Залізничному районному суду м. Львова.

Згідно із ч. 2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справа, відповідно до вимог ст. ст. 274, 368, 369 ЦПК України, розглядається без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з того, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, відповідно до Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», мають вирішуватись судом, який розглядав кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2, тобто Городоцьким районним судом Львівської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в вироком Городоцького районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року, ОСОБА_2В визнано невинуватим та виправдано у предявленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано у звязку з недоведеністю його вини.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовує притягненням його до кримінальної відповідальності, внаслідок чого йому було завданої шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме, статті 1176 ЦК України, Закону України №266/94 ВР, який на теперішній час є єдиним законом, сфера дії якого поширюється на широке коло суб»єктів, у тому числі виправданих.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі ст. 3 Закону № 266/94-ВР у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Частинами 1 та 2 ст. 12 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону №266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що у разі винесення виправдувального вироку, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Відтак, чинним спеціальним законодавством визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, зокрема, зазначено суд, до підсудності якого віднесено вирішення таких спорів.

Проте, позивач, не дотримавшись вищезазначених вимог закону, звернувся з вказаним позовом до Залізничного районного суду м. Львова, який не вирішував питання винуватості ОСОБА_2 в інкримінованому йому злочині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Вказаною статтею встановлено правила альтернативної підсудності, тобто підсудності, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу, а позивач має можливість обрати один із двох чи більше судів.

Проте, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору у даній справі, а також особливий порядок вирішення питання про відшкодування моральної шкоди саме тим судом, який ухвалював вирок, що передбачено Законом № 266/94-ВР, який є спеціальним законом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передачу справи Городоцькому районному суду Львівської області.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.13 ст.7, ст. ст. 268, 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Постанову складено 25 квітня 2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4