ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5674/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1565/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Кальник А.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2019 року (ухвалене суддею Андрієнко Г.В., повний текст рішення складено 10 квітня 2019 року) у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неотриманих коштів за відпущену теплову енергію, в порядку ст.16 ЦК України та ст.3 ЦПК України. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до акту №07/20-08-746 розгляду звернень побутових споживачів (населення) Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії в Полтавській області від 29.11.2013 року, представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проведено перевірку фактичного стану системи опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Вказане приміщення належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2000 року. Нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 є вбудовано-прибудованим до 120-ти квартирного житлового будинку за вказаною адресою. За зверненням ОСОБА_1 була проведена вказана перевірка фактичного стану системи опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та встановлено, що всі прилади опалення, які були підключені до стояків внутрішньобудинкової системи теплопостачання, демонтовані, транзитні стояки не ізольовані, відключення данного приміщення від систем центрального опалення виконано самовільно. На підставі вказаного акту від 29.11.2013 року та акту перевірки системи теплопостачання від 18.12.2013 року інженером виробничої служби позивача підготовлений розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , та з цих обставин підготовлено проект додаткової угоди №3 до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.12.2010 року з додатком розрахунком, який направлено відповідачу.

Відповідач не підписав вказану додаткову угоду, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, внесені зміни до Договору №1707 на відпуск теплової енергії з 10.05.2016 року. Однак відповідачем, починаючи з 18.12.2013 року, не проведено жодної оплати за отриману теплову енергію, ані згідно умов договору, ані згідно додаткової угоди №3 до нього. Вказані вище дії відповідача позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його право на отримання плати за використану відповідачем теплову енергію, яка надається через транзитні трубопроводи загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення будинку, які не ізольовані, через що теплопостачальна організація несе втрати теплової енергії. Таким чином, зазначає, що позивач за період з 18.12.2013 року по 30.04.2016 року не отримав плату у розмірі 8155,05 грн., яку вважає збитками, нанесеними підприємству неправомірними діями відповідача. На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача вказану суму збитків у вигляді неотриманих коштів за відпущену теплову енергію та стягнути на користь позивача судовий збір.

У жовтні 2016 року від представника позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог у зв`язку з тим, що факт самовільного відключення відповідачем приладів опалення від системи централізованого опалення будинку виявлено значно раніше, ніж це зафіксовано представником позивача, здійсненням перерахунку збитків, а тому остаточно просив стягнути з відповідача 8855,14 грн. у вигляді неотриманих коштів за відпущену теплову енергію, а саме за період з 01.10.2013 року по 30.04.2016 року (а.с.46).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2019 рокуу задоволенні позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої є незаконним, та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно з`ясовано обставини справи, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, щовідповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 144,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу державної частки у майні спільного підприємства «Протон» Полтавського технічно-торгового центру від 26 грудня 2000 року, додатковою угодою до вказаного договору від 05 грудня 2005 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Вказане нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вбудовано-прибудоване в 120-ти квартирному житловому будинку та розташоване на першому поверсі цього будинку, що підтверджується актом державної приймальної комісії від 30 червня 1987 року та технічним паспортом на дане приміщення (а.с.106-107).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору від 20 грудня 2010 року за №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, за умовами якого теплопостачальна організація взяла на себе постачання тепловою енергією у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу будівлі за вищевказаною адресою.

Умовами договору визначено, що постачальник зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого опалення та підігріву питної води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 18.12.2013 року було проведено перевірку системи теплопостачання нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. Вказаною перевіркою встановлено, що всі прилади опалення, які були підключені до стояків внутрішньобудинкової системи теплопостачання демонтовані; транзитні стояки не ізольовані; транзитні стояки металеві. Для можливості опалення даного приміщення в кімнатах №№2, 25, 23 встановлено електричні конвектори. Будівельні конструкції, які межують із суміжними приміщеннями, не доведені до теплозахисних властивостей зовнішніх огороджуючи конструкцій відповідно до п.2.1 ДБН В.2.6-31-2006 «Теплова ізоляція будівель». Відключення даного приміщення від мережі централізованого опалення виконано самовільно з порушенням вимог п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с.8).

На підставі акту перевірки позивачем був підготовлений розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 і, як наслідок, виникла необхідність у приведенні умов Договору, укладеного з відповідачем, у відповідність з обставинами, що істотно змінились.

Для цього позивачем підготовлено додаткову угоду №3 до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.12.2010 року з додатком «Розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової системи опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 » та направлено пакет вказаних документів відповідачу, який не погодився з такими умовами, а позивач в подальшому звернувся до суду із позовною заявою про внесення зазначених змін в судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01.02.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.05.2016 року та ухвалою ВССУ від 21.12.2016 року, було внесено зміни до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.12.2010 року, укладеного між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 , в редакції Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», викладені в проекті додаткової угоди №3 з додатком «Розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової системи опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 », та запропоновані до укладення згідно пропозиції за вих. №30.1-01/2103 від 06.08.2014 року (а.с.10-11, 12-15, 88-89, 116-117).

Позивачем надано до суду розрахунок (з урахуванням збільшених позовних вимог) розміру збитків, завданих підприємству відповідачем ОСОБА_1 за період з 01.10.2013 року по 30.04.2016 року, у якому зазначено суму неотриманих коштів в розмірі 8855,14 грн. (а.с.47).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, яка спричинила йому збитки, вини відповідача у понесених позивачем збитках, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, оскільки збитки мають бути наслідком саме порушення боржником зобов`язання, а не інших обставин, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про відсутність повного складу цивільного правопорушення, що є обов`язковою умовою для застосування такої міри відповідальності як стягнення з відповідача на користь позивача збитків. Тому, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача збитків в розмірі 8855,14 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК).

Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до змісту статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див.рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов`язане з утиском інтересів особи як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Обов`язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов`язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

А тому необхідно довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача, є безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Обов`язок доказування збитків та їх обґрунтування покладається на позивача, оскільки збитки мають реальний характер, тому позивач вважаючи, що його права були порушені, та ним понесені збитки, повинен довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Однак, позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» при зверненні до суду з даним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому відповідачем ОСОБА_1 збитків. Акт перевірки системи теплопостачання від 18.12.2013 року, на який посилається позивач в підтвердження своєї правової позиції не є належним та достатнім доказом наявності збитків та їх розміру, а є підтвердження наявності заборгованості відповідача, як споживача послуг, щодо їх оплати.

При цьому, за умови існування між сторонами договірних відносин до завершення між ними всіх розрахунків, позивачем не доведено заявленого до стягнення розміру коштів за наявності відповідної правової підстави, змін, внесених за рішенням суду до укладеного між сторонами договору.

Тому, посилання позивача на висновки перевірки органів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Полтавській області, та перевірки позивачем системи теплопостачання як на підстави задоволення позовних вимог є неправомірними, оскільки виявлені порушення не впливають на умови договірних відносин сторін.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що представником позивача під час розгляду справи не надано суду жодних належних доказів того, що за період з 01.10.2013 року по 30.04.2016 року теплова енергія, яка проходить через транзитні неізольовані трубопроводи загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи централізованого опалення будинку, була отримана відповідачем у визначеній кількості, та, як наслідок, понесені позивачем у зв`язку з цим витрати напряму пов`язані саме із діями ОСОБА_1 .

Факт надання позивачем послуг до вказаного приміщення відповідача та їх не оплата останнім не може бути належним доказом понесених збитків, оскільки за своїм змістом дані дії є обов`язками сторін у зобов`язанні, яке існує між ними, та не відноситься до збитків, які можуть бути завдані у вигляді втрат на відновлення порушено права, або упущеної вигоди.

Так, зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи дають підстави вважати, що позивач при розрахунку збитків виходив із кількості втрат теплової енергії, яка надається через транзитні трубопроводи загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення будинку, які не ізольовані, що ймовірно могло бути наслідком дій ОСОБА_1 по відключенню його приміщення від системи централізованого теплопостачання, та які позивач вважає неправомірними. Але за своїм змістом дані дії відповідача не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а захист прав позивача повинен відбуватися у інший спосіб передбачений законом.

Тому, під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів на обгрунтування розміру понесених позивачем збитків в сумі 8855,14 грн.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відтак, позивачем не доведено той факт, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, йому спричинено збитки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, оскільки збитки мають бути наслідком саме порушення боржником зобов`язання, а не інших обставин та докази розміру збитків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності повного складу цивільного правопорушення, що є обов`язковою умовою для застосування такої міри відповідальності як стягнення з відповідача на користь позивача збитків.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 16 липня 2019 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ П.С. Абрамов _______________ Л.М. Хіль