Справа № 594/302/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Губіш О.А.

при секретарі - Окулянко У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 2015 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого входить будинковолодіння № 24 по вул.Івана Франка, що в с.Висічка Борщівського району Тернопільської області. Поряд з тим зазначила, що на спадщину після смерті ОСОБА_3 претендує як спадкоємець за заповітом, оскільки ще за життя померла зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповіла їй.

Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, свої спадкові права оформити не може.

А тому, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с.Висічка по вул.Івана Франка, 24 Борщівського району, як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3.

В судове засідання сторони не зявилися. Позивач у позовній заяві просила справу слухати у її відсутності, зазначивши, що її інтереси представлятиме адвокат ОСОБА_4

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 подала до суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради міський голова ОСОБА_5 подав до суду заяву, у якій просив справу слухати у відсутності представника міської ради, при цьому зазначив що відповідач позов визнає.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 07 січня 1999 року в с.Висічка Борщівського району Тернопільської області помер ОСОБА_6, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 248132, повторно виданого 12 вересня 2018 року ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Після смерті ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_3 прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, на підставі якої до майна померлого було відкрито спадкову справу за №502 та в подальшому на її ім'я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та на грошові вклади. Наведене підтверджується матеріалами спадкової справи №502, відкритої до майна померлого ОСОБА_6.

27 серпня 1999 року в с.Висічка Борщівського району Тернопільської області померла ОСОБА_7, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 248210, повторно виданого 09 жовтня 2018 року ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Поряд з тим, встановлено, що за життя померла ОСОБА_7 зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3.

Зазначене сторонами не оспорювалось, крім того, стверджено заповітом від 20 листопада 1998 року, посвідченого секретарем виконкому Висічанської сільської ради Борщівського району, зареєстрованого в реєстрі за № 13.

Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, оскільки проживала разом з нею на день смерті, однак спадкових прав на себе не оформила. Наведене підтверджується довідкою ОСОБА_2 міської ради №378 від 14 листопада 2018 року.

31 жовтня 2015 року в с.Висічка Борщівського району Тернопільської області померла ОСОБА_3, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 198214, виданим 03 листопада 2015 року Висічанською сільською радою Борщівського району Тернопільської області.

Поряд з тим, встановлено, що за життя померла ОСОБА_3 зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1.

Зазначене сторонами не оспорювалось, крім того, стверджено заповітом від 30 квітня 2010 року, посвідченого секретарем виконкому Висічанської сільської ради Борщівського району, зареєстрованого в реєстрі за № 69.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Висічка вул.Івана Франка, 24 Борщівського району Тернопільської області, що сторонами не оспорювалося, стверджено довідкою ОСОБА_2 міської ради №380 від 14 листопада 2018 року.

Позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3, прийняла спадщину, подавши 07 квітня 2016 року до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої до майна померлої було відкрито спадкову справу за № 82/2016. По даній спадковій справі на ім»я позивача були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. А 14 листопада 2018 року ОСОБА_8 від імені позивача звернулася до нотаріальної контори з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Висічка вул.Івана Франка, 24 Борщівського району Тернопільської області, однак у цьому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно.

Наведене вбачається з листа ОСОБА_2 державної нотаріальної контори №т926/02-14 від 14 листопада 2018 року та матеріалів спадкової справи № 82/2016, відкритої до майна померлої ОСОБА_3.

Поряд з тим, встановлено, що спірне будинковолодіння №24 по вул.ОСОБА_5 - Франка в с.Висічка Борщівського району, відносилося до колгоспного двору, і станом на 15 квітня 1991 року (тобто на момент набрання законної сили Законом України Про власність) померлі ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були його членами, що стверджено довідкою ОСОБА_2 міської ради № 379 від 14 листопада 2018 року, а також копіями по господарських книг Висічанської сільської ради за 1991-1995 роки.

Відповідно до норм статтей 120, 123 Цивільного кодексу (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної власності, розмір долі члена двору встановлювався виходячи з рівності долей всіх членів двору.

Відповідно до п.6 а) постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включаються перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

А отже, померлі ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на відповідній правовій основі набули право, кожен зокрема, на 1/3 частину будинковолодіння, розташованого по вул.Івана Франка, 24 в с.Висічка Борщівського району Тернопільської області. Однак, у визначеному законом порядку, за життя, не оформили своє право власності на належні їм частини будинковолодіння. Окрім того встановлено, що після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, фактично набула право власності на ціле спірне будинковолодіння.

Рішенням 9 сесії 23 скликання Висічанської сільської ради від 10 вересня 1999 року, ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 57 га, з них 0, 17 га для обслуговування житлового будинку та 0, 40 га для ведення особистого підсобного господарства.

Судом встановлено, що окрім позивача, інші особи щодо своїх прав на майно померлої не заявляли. Зазначене випливає з листа ОСОБА_2 державної нотаріальної контори № 926/02-14 від 14 листопада 2018 року та матеріалів спадкової справи № 82/2016, відкритої до майна померлої ОСОБА_3.

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд від 17 жовтня 2018 року, виготовленого СПД ФОП ОСОБА_9, інвентаризаційна вартість будинковолодіння № 24 по вул.Іван Франка в с.Висічка Борщівського району становить 211697 грн.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, позов ним визнано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному обємі.

На підставі ст.ст.328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою м.Борщів вул.Садова, 69 Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, по вул.Івана Франка, 24 в с.Висічка Борщівського району Тернопільської області, як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 31 жовтня 2015 року в с.Висічка Борщівського району Тернопільської області.

Судові витрати по справі покласти на сторони в тих межах, в яких вони їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: