ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1863/19 Справа № 202/3426/17 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їх родина з 28.07.2004 року проживає у квартирі АДРЕСА_1 за попередньою домовленістю з власником квартири ОСОБА_5 Після отримання коштів за майбутній продаж квартир ОСОБА_5 більше не з'являвся, постійно проживав у Київській області. Вони зареєстровані та проживають у спірній квартирі, сплачують комунальні послуги, роблять ремонти. Просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Не погодившись з таким рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що спірна квартира перебуває у комунальній власності Дніпровської міської ради та не була приватизована, тому отримання у власність даної нерухомості на підставі рішення суду є протиправним.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2004 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та в інтересах сина ОСОБА_3, попередній договір купівлі-продажу квартири (а.с.10-11). Відповідно до даного договору продавець зобов'язується передати квартиру у власність покупців, а покупці прийняти квартиру АДРЕСА_1.

Дана квартира належить ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпропетровським міськвиконкомом 19.06.2001 року.

Строк укладання основного договору купівлі-продажу було визначено до 31.12.2004 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. До дня смерті він проживав в с. Черняхівка Київської області, що підтверджується довідкою Черняхівської сільської ради. Після його смерті згідно спадкової справи № 472, яка відкрита в Яготинській районній державній нотаріальній конторі Київської області, спадкоємцем є дружина померлого - ОСОБА_4. Згідно цієї спадкової справи, будь-яке спадкове майно на час відкриття спадщини відсутнє.

Однак згідно довідки КП ДМБТІ № 16917 від 04.12.2017 року (а.с. 120) право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстровано. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 27.07.2004 року, що підтверджується копіями їх паспортів (а.с. 3-8) та довідкою № 12462 про склад сім'ї (а.с. 137). Позивачі постійно проживають з 2004 року у спірній квартирі, сплачують комунальні платежі, що підтверджується квитанціями (а.с. 62-102) та показаннями свідка ОСОБА_8

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном та продовжують відкрито, безперервно володіти спірною квартирою майже 14 років, томуза ними може бути визнано право власності за набувальною давністю.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 3933 від 16.10.2006 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста на баланс КВЖРЕП Індустріального району житловий будинок, введений в експлуатацію у 2000 році, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 9 678,1 кв.м.

В матеріалах справи міститься довідка про склад сім'ї № 12462 від 07.11.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_5 зареєстрований у спірній квартирі 12.07.2001 року, а позивачі з 27.07.2004 року, проте жодних документів, які б підтверджували правомірність вселення позивачів та ОСОБА_5 та їх проживання в квартирі з 2004 року відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.14 № 5, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Отже, враховуючи зміст ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи, а саме: факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння, добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів безперервного, відкритого та добросовісного володіння нерухомим майном, як передбачено положеннями ст. 344 ЦК України.

Наявні в матеріалах справи квитанції про сплату за надання комунальних послуг, довідка про склад сім'ї, які, начебто, підтверджують безперервне володіння позивачами нерухомим майном, не мають жодного доказового значення в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять доказів правомірності вселення як позивачів, так і ОСОБА_5 до спірної квартири.

Відповідно до листа департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 1/5-1607 від 12.09.2018 року свідоцтво про право власності на квартиру за вказаною адресою від 19.06.2001 року, на яке посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні,органом приватизації не видавалось.

Більш того, у виконавчому органі відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири АДРЕСА_1.

В матеріалах справи міститься довідка КП «ДМБТІ»ДОР» № 16917 від 04.12.2017 року, відповідно до якої право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстровано.

Зазначене підтверджує, що спірна квартира за життя ОСОБА_5 не була приватизована, вона є об'єктом права комунальної власності, а отже це унеможливлює визнання за позивачами права власності за набувальною давністю, оскільки володіння майном не є добросовісним. Тоді як ст. 345 ЦК України визначає, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Отже, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено спеціальний порядок набуття права приватної власності на квартири, які є власністю територіальної громади.

Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Враховуючи, що спірне майно не було приватизовано та перебуває у комунальній власності м. Дніпро, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, на користь Прокуратури Дніпропетровської області з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 320,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Стягнути на користь Прокуратури Дніпропетровської області з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 320,00 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова