Справа №203/4308/18
Провадження №2/0203/409/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представника позивача ОСОБА_1 ;

-представника відповідача Грицая В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої Світлани Василівни, третя особа - ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними, скасування рішення,

у с т а н о в и в:

1. 10 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В., третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору частково недійсним, визнання дій неправомірними, скасування рішення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.10.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та позивачем було укладено кредитний договір, на забезпечення якого між позичальником та третьою особою було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки стала належна позивачеві та третій особі квартира. При цьому позивач, не розуміючи змісту договору, надав кредитору письмову згоду на укладення договору іпотеки. 30.05.2018 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В. і, керуючись підпунктом 4.6.3 договору іпотеки, у позасудовому порядку набуло право власності на квартиру. Позивач не був обізнаний про наявність у договорі вказаного підпункту. Крім того, перехід права власності відбувся попри те, що іпотечне майно перебувало під арештом. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання договору іпотеки частково недійсним, визнання дій державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В. неправомірними, скасування її рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» (а.с.а.с. 2 - 7, 35, 36).

2. 20 грудня 2018 року суд за заявою позивача постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 72).

3. 21 січня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позову, у якому зазначив, що державному реєстраторові було надано визначений законом перелік документів для реєстрації права власності на іпотечне майно. Доводи позивача цілком спростовуються його письмовою заявою про надання третій особі згоди на укладення договору іпотеки. Крім того, наявність арешту на предмет іпотеки не є підставою для відмови державного реєстратора у реєстрації переходу права власності до іпотекодержателя, про що свідчить стала судова практика (а.с.а.с. 81 - 86).

4. Того ж дня відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування до спірних правовідносин позовної давності (а.с.а.с. 90, 91).

5. 01 квітня 2019 року суд за клопотанням позивача забезпечив докази шляхом зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надати суду належним чином засвідчену копію реєстраційної справи з державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 120).

6. 15 травня 2019 року суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 149).

7. 27 червня 2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу від 20.12.2018 року про забезпечення позову було скасовано, а у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

8. 04 липня 2019 року суд за заявою представника позивача постановив ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання договору частково недійсним у зв`язку з відмовою від позову (а.с. 166).

9. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснивши, що 10.10.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено кредитний договір, на забезпечення якого між позичальником та третьою особою було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки стала належна позивачеві та третій особі квартира. При цьому позивач, не розуміючи змісту договору, надав кредиторові письмову згоду на укладення договору іпотеки. 30.05.2018 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В. і, керуючись підпунктом 4.6.3 договору іпотеки, у позасудовому порядку набуло право власності на квартиру. Позивач не був обізнаний про наявність у договорі вказаного підпункту. Крім того, перехід права власності відбувся попри те, що іпотечне майно перебувало під арештом.

10. Представник АТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що державному реєстраторові було надано всі необхідні документи для реєстрації права власності на іпотечне майно. Доводи позивача цілком спростовуються його письмовою заявою про надання третій особі згоди на укладення договору іпотеки. Наявність арешту на предмет іпотеки не є підставою для відмови державного реєстратора у реєстрації переходу права власності до іпотекодержателя, про що свідчить стала судова практика. Позивач порушив встановлений законом строк звернення до суду з позовом. Крім того, позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки мав звернутися з позовом про скасування відповідного запису, а не рішення державного реєстратора.

11. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

12. Судом встановлено, що 10.10.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та позивачем було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/245-7, за умовами якого АКБСР «Укрсоцбанк» зобов`язалося надати позивачеві грошові кошти окремими частинами (траншами) загальною сумою 548 066,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 14,0% на рік (а.с.а.с. 141 - 145).

13. Того ж дня на забезпечення виконання позичальником умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/245-7 між АКБСР «Укрсоцбанк» та третьою особою було укладено іпотечний договір №864, предметом якого стала належна позивачеві та третій особі (подружжя) квартира АДРЕСА_1 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. і зареєстрований у реєстрі за №8351. При цьому позивач склав нотаріально посвідчену заяву, згідно з якою він був згоден з діями дружини, не мав заперечень проти укладення договору та ознайомлений з його умовами (а.с.а.с. 8 - 10, 24, 89).

14. 16 червня 2014 року на підставі рішення третейського суду ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 751 040,98. Виконавчий лист звернуто до примусового виконання (а.с.а.с. 27 - 35).

15. 30 травня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В. і, керуючись підпунктом 4.6.3 договору іпотеки, у позасудовому порядку набуло право власності на предмет іпотеки (а.с.а.с. 25, 26, 126 - 147).

16. Розв`язуючи позов у межах заявлених позовних вимог (визнання дій неправомірними, скасування рішення державного реєстратора), суд насамперед виходить з такого.

17. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

18. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

19. При цьому стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

20. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

21. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

22. Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

23. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

24. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

25. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

26. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

27. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

28. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

29. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

30. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

31. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

32. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

33. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

34. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

- копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

- документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

- заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

35. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

36. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

37. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року №74838788 (справа №757/14247/13-ц), яка відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) підлягає урахуванню судом.

38. Викладене, безумовно, свідчить про безпідставність вимоги про визнання дій державного реєстратора неправомірними.

39. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

40. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

41. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

42. За правилами, встановленими частиною 1 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

43. Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 ЦК, яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

44. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

45. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК.

46. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання рішення державного реєстратора про реєстрацію права на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк».

47. Між тим, позивачем було проігноровано те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

48. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року №79543762 (справа №755/9555/18), яка відповідно до статті 263ЦПК підлягає урахуванню судом.

49. Такої вимоги у справі позивачем висунуто не було, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав і для задоволення вимоги про скасування рішення.

50. Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 209 - 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) у позові до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний код - 00039019; 03150, Україна, місто Київ, вулиця Ковпака, 29), державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої Світлани Василівни (51820, Україна, Дніпропетровська область, Петриківський район, село Чаплинка ), третя особа - ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними, скасування рішення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 19 липня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян