Справа № 523/896/19
Провадження №2-о/523/70/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Нестеренко Л.В.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в окремому провадженні, заяву-

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 30Б), орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, пр. Добровольського, 106), про встановлення юридичного факту, що національність заявника німець та внесення змін до актового запису його сину,-

Установив

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою та просить встановити факти, що національність заявника німець та внесення змін до актового запису його сина ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що дід заявника ( батько його матері ) ОСОБА_3 був етнічним німцем. В 1941 році як етнічний німець дід був репресований та засланий до Сибіру, що підтверджується довідкою про реабілітацію.

Мати заявника, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року про що 24.08.1960 року Карналеєвською сільською радою Одеської області було зроблено актовий запис № 23. У свідоцтві про народження матері заявника , у графі батько зазначено ОСОБА_3 , національність «німець», а мати ОСОБА_5 національність «українка».

28 вересня 1979 року мати заявника, ОСОБА_4 вступила у шлюб з ОСОБА_1 , шлюб зареєстрований міським відділом РАГС Одеського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2391. Під час одруження мати змінила прізвище на чоловіче «ОСОБА_4».

ОСОБА_1 народився в м. Одесі, ІНФОРМАЦІЯ_5 про що Ленінським відділом ЗАГС м. Одеси 06 вересня 1980 року зроблено актовий запис № 1922.

В свідоцтві про народження заявника у графі батько зазначено ОСОБА_1 , національність «росіянин» у графі мати ОСОБА_4 , національність «німкеня».

Відомості про національність заявника у свідоцтві про його народження відсутні.

Також, на даний час в жодному документі, в тому числі і паспорті громадянина України, не вказано національності заявника.

Як зазначив ОСОБА_1 , він та його сім`я виховувалися відповідно до німецьких традицій, завжди вважали себе німцями, сповідують лютеранську релігію, постійно відвідують німецькі культурні заходи, все життя підтримували стосунки зі своїми родичами-німцями, святкують німецькі свята та вважають себе німцями.

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного у місті Одесі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою, про внесення змін до актових записів про його народження, про шлюб та про народження сина ОСОБА_2 , але ОСОБА_1 було відмовлено.

В позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо, що і стало причиною звернення із зазначеною заявою до суду.

Заявник в судове засідання прибув, заяву підтримав та наполягав на її задоволенні в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять лист-пояснення заінтересованої особи в якому представник просив зазначену заяву розглядати за відсутності відділу РАЦС та проти задоволення заяви не заперечували.

Окрім того в зазначеній заяві зазначено, графи національності батьків при державній реєстрації народження дитини в актовому записі про народження, в державному реєстрі актів цивільного стану та свідоцтві про народження - не передбачені законодавством.

Представник заінтересованої особи, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши обґрунтування заявника в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення, оскільки відсутні підстави визнання саме ОСОБА_1 етнічним німцем та внесення таких даних в актових запис про народження його сина ОСОБА_2 .

Від так , в судовому засіданні встановлено, що дід заявника - ОСОБА_3 значиться етнічним німцем, що і відображено в довідці про реабілітацію , а саме : «гр. ОСОБА_3 1938г.р., уроженец г.Маркштад Саратовсокй области… как член семьи немецкой национальности состоял на посемейном учете спецпоселения с сентября 1941 г…» довідка видана 26 квітня 1995 року та адресовану громадянину ОСОБА_3 (а.с. 8).

Мати заявника, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року про що 24.08.1960 року Карналеєвською сільською радою Одеської області, місце народження с.Подгорне, Староказацького району , Одеської області, було зроблено актовий запис № 23. У свідоцтві про народження матері, у графі батько зазначено ОСОБА_3 , національність «німець» , мати ОСОБА_5 національність «українка»,з чого вбачається , що мати заявника до німецької національності належить через свого батька ОСОБА_8 . (а.с. 6).

Відповідно довідки №201 від 22 травня 2007 року, ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 28 вересня 1979 року. (а.с. 7).

В свідоцтві про народження заявника у графі батько зазначено ОСОБА_1 , національність «руський» у графі мати ОСОБА_4 , національність «німкеня». (а.с. 5).

ОСОБА_1 , вказав в заяві, що він та його сім`я виховувалися відповідно до німецьких традицій, завжди вважали себе німцями, сповідують лютеранську релігію, постійно відвідують німецькі культурні заходи, все життя підтримували стосунки зі своїми родичами-німцями, святкують німецькі свята та вважають себе німцями. Ці обставини заявник не підтвердив будь-якими доказами, не вказав конкретно дані родичів, чи відвідує і значиться він в німецькому культурному центрі та чи є прихожініним лютеранської кірхи, що є в місті Одесі. Тобто, ці твердження ні яким чином ні доведені в судовому засіданні, відсутні будь-які дані про вказані твердження, для з,ясування вказаних обставин.

Згідно з положеннями ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23.05.2001 року Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України та наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» органи ДРАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності». Зміна національності чинним законодавством не передбачена.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вказана вище норма цивільного процесуального закону не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності.

Хоча зазначений перелік справ не є вичерпним, проте зі змісту зазначених норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Згідно з положеннями Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає, факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому, цей факт не може бути встановлений в судовому порядку відповідно до положень ст. 256 ЦПК України.

Статтею 24 Конституції України задекларовано рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національності не тягне за собою юридичних наслідків.

Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання.

Як визначено у ст.15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах заявника національності «німець» не перешкоджає йому відновлювати та зберігати етнічне походження його роду, відвідувати родичів за кордоном (в разі наявності таких), а також можливість користуватися пільгами, які гарантуються особам німецького походження.

Встановлення факту національності не тягне для заявника правових наслідків, що підтверджується також і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення.

Також в заяві не зазначено та до неї не долучено доказів, які б підтверджували, що встановлення факту його національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Отже, з досліджених матеріалів справи суд прийшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності до німецької національності, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Вимоги заяви про внесення змін до актового запису про народження сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від першої вимоги про встановлення факту приналежності до національності, в задоволенні якої відмовлено.

Крім цього, вирішення питання про зобов`язання органу РАЦС вчинити певні дії (внесення змін до актового запису) в порядку окремого провадження є неприпустимим та можливе лише в позовному провадженні в адміністративному судочинстві з урахуванням необхідності забезпечення судом рівності прав сторін.

Заявник не позбавлений права звернутися для вирішення питання про приналежність його до німецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, а у разі відмови такого суб`єкта - оскаржити її в судовому порядку (відповідні роз`яснення містяться у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 755/11048/17).

З урахуванням встановленого, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4-8,10,12,18,76-81,89,131,211, 223, 263, 352, 354, 279 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 07 травня 1998 року, (АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 30Б), орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, пр. Добровольського, 106), про встановлення юридичного факту, що національність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Одеси , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 07 травня 1998 року, німець, внесення змін до актового запису №1398 від 06 лютого 2012 року про народження сина ОСОБА_2 , зазначивши національність батька - німець, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення (постанови) суду складається відповідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2019 року.

Суддя -