ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року

м.Суми

Справа №577/3353/18

Номер провадження 22-ц/816/2444/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2019 року, у складі судді Гетьмана В.В., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 21 січня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 листопада 2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті банку, складає, між ним та Банком договір. Пунктом 2.1.1.5.7 Договору передбачено, що позичальник зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, станом на 02 липня 2018 року у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 25985 грн 85 коп, з яких: 14787 грн 63 коп - нараховані відсотки за користування кредитом, 11653 грн 66 коп - нарахована пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1213,61 грн - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що позивачем надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові. Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складають між ним та банком договір, умови якого він зобов'язується виконувати, що підтверджується підписом у заяві, обов'язкового підписання всіх складових документів договору діючим законодавством не передбачено. Доводить, що відповідачем не надано доказів не ознайомлення Умовами, Правилами та Тарифами банку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту отримання ним певного виду карток, про це не вказано і в анкеті-заяві. Вважає, що додана позивачем до апеляційної скарги довідка про строк дії карток, випущених на його ім'я, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України не може бути прийнята як доказ судом апеляційної інстанції, оскільки не існувало причин, які перешкоджали подати її до суду першої інстанції. Зазначає, що в порушення Закону України «Про захист прав споживачів», йому не надавався екземпляр оригіналу кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762*100= 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 03 жовтня 2011 року, ОСОБА_1 було видано кредитну карту «Універсальна» (а.с. 9).

Із виписки про рух коштів по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 15 вересня 2011 року по 15 жовтня 2018 року вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки та безготівкового розрахунку, здійснював повернення кредитних коштів (а.с. 60-111).

Додані банком до позовної заяви Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку при укладенні кредитного договору 03 жовтня 2011 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем особисто не підписані (а.с 10, 11-25).

Факт видачі кредитної картки та користування кредитними коштами підтверджується випискою з карткового рахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 02 липня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 25985 грн 85 коп, з яких: 14787 грн 63 коп - нараховані відсотки за користування кредитом, 11653 грн 66 коп - нарахована пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1213,61 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на надано належних та допустимих доказів на підтвердження наданого суду розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки обґрунтовуючи цей розрахунок банк посилався на умови, викладені в Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та в Умовах і правилах надання банківських послуг, які всупереч вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані і їх оригінали відповідачеві не надавалися, тому вказані документи не можуть вважатися частиною укладеного сторонами кредитного договору. При цьому вважав правильним розрахунок, наданий відповідачем, згідно з яким у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для нарахування пені та штрафу, так як анкета-заява та Умови та правила надання банківських послуг не містять таких положень, інші угоди з цього приводу між сторонами не укладалися.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки місцевого суду ґрунтуються на матеріалах справи та законі.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Також, виконання грошового зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою - пеня, штраф (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг, додані банком до позовної заяви, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вони не підписані позичальником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про врахування розрахунку, наданого відповідачем, за яким у нього відсутня заборгованість за кредитом, оскільки сам відповідач, заявляючи вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, пені, штрафів (фіксована частина та процентна складова), не вказує про наявність заборгованості за тілом кредиту, на яку нараховані заявлені до стягнення суми.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 534 цього Кодексу визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову банку, оскільки законом визначено порядок погашення кредитної заборгованості, а саме в першу чергу погашаються проценти та неустойка, а потім тіло кредиту.

Про досягнення сторонами кредитного договору іншого порядку погашення кредиту, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, банком доведено не було, а підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить.

Таким чином, банк не скористався своїм правом на стягнення процентів та неустойки, як це передбачено умовами кредитного договору, що підтверджується фактичними вимогами банку, згідно з якими, заборгованість з тіла кредиту позивачем не визначається, а заявлені вимоги стягнути лише відсотки та неустойку без зазначення, на яку суму заборгованості з тіла кредиту проведені такі нарахування.

Подані позивачем на стадії апеляційного провадження довідка про видачу відповідачеві кредитних карт та банківська виписка по рахунку, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367-369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина