Справа № 166/10/19 Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І.
Провадження № 22-ц/802/385/19 Категорія: 24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Грушицького А.І., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплаченого страхового відшкодування за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 29 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплаченого страхового відшкодування у розмірі 36000 грн., за пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб.

Покликались на те, що 21.08.2017 року між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та Головним управлінням національної поліції у Волинській області було укладено договір страхування - поліс №АК/7299685 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіля марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4, строком до 24.09.2018 року.

13.11.2017 року, о 20 год. 30 хв., в смт. Ратне на вул. Квітневій,50 Ратнівського району Волинської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4 під керуванням працівника поліції ОСОБА_2 який, під час руху, керуючи автомобілем марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4 зіткнувся із припаркованим на узбіччі вулиці автомобілем НОМЕР_1, належним відповідачу ОСОБА_1, пошкодивши його.

18.01.2018 року відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про виплату страхового відшкодування за полісом №АК/7299685 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіля марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4, у зв'язку з механічними пошкодженнями автомобіля НОМЕР_1.

ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" відповідачу ОСОБА_1 було виплачено узгоджену суму страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль, у розмірі 36000 грн., згідно платіжного доручення №1166 від 26.01.2018 року.

Після виплати страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_1, позивачеві стало відомо, що постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 12.12.2017 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, за вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було закрито, в зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2.

За таких обставин вважають, що у відповідача ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для отримання страхового відшкодування за полісом №АК/7299685 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіля марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4, у розмірі 36000 грн.

В добровільному порядку відповідач ОСОБА_1 відмовився повернути позивачеві отриману суму страхового відшкодування.

Просить стягнути з ОСОБА_1 в користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 36000 гривень.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 29 січня 2019 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" просило скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позов страхової компанії задовольнити, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки місцевого суду про відсутність підстав про повернення безпідставно набутих коштів, які були сплачені позивачу ОСОБА_1, як страхове відшкодування є помилковими. Страхове відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності сплачується потерпілій особі в разі настання цивільної відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу, а оскільки постановою Ратнівського районного суду від 12 грудня 2017 року, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що є преюдиціальним фактом, тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не настала, як і не настав страховий випадок.

В режимі відеоконференції між Києво-Святошинським районним судом Київської області та Волинським апеляційним судом розгляд даної справи було перервано у зв'язку з технічною неможливістю такого розгляду та ухвалено колегією суддів про продовження розгляду справи за відсутності представника позивача, відповідно до положень ст. 212 ЦПК України.

Заслухавши відповідача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п'ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на особу покладено обов'язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

За загальним правилом обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв'язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що 13.11.2017 року близько 20 год. 45 хвилин ОСОБА_2. керуючи автомобілем марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4 здійснив зіткнення з припаркованим на узбіччі вулиці Квітневої, 50 Ратнівського району Волинської області автомобілем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.

В результаті даної дорожньо-транспортної належний ОСОБА_1 транспортний засіб було пошкоджено.

Відповідно до Полісу №АК 7299685 ( а.с 10) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4, яким є ГУНП у Волинській області , була застрахована у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Даний поліс на день ДТП був чинним.

Відповідно до повідомлення від 13.11.2017 року ( а.с. 12) ОСОБА_1 у передбачені законом строки проінформував ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про ДТП, що сталася 13.11.2017 року за участю застрахованого транспортного засобу.

14.11.2017 року ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" склала акт огляду пошкодженого автомобіля НОМЕР_1 за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2. В даному акті детально описано пошкодження, які отримав транспортний засіб ( а.с 17.)

07.12.2017 року ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" склала додатковий акт огляду транспортного засобу.

06.12.2017 року було складено ремонтну калькуляцію № 5174( а.с 19)

В протоколі від 17.01.2018 року складеному і підписаному ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та ОСОБА_1, сторони узгодили розмір виплати страхового відшкодування за пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді автомобіль НОМЕР_1, в сумі 36000 грн., які страховик забезпеченого страхуванням автомобіля марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4 виплатив відповідачу ОСОБА_1

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 29 даного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, оскільки внаслідок ДТП ОСОБА_1 була завдана майнова шкода, що знаходиться у причинному зв'язку із діями працівника поліції ОСОБА_2 при виконанні службових обов'язків, цивільно-правова відповідальність Головного управління Національної поліції у Волинській області була застрахована саме у позивача, а тому позивач підставно виплатив потерпілому майнову шкоду в розмірі 36000 гривень.

Посилання позивача, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 без правових підстав набув 36000 гривень розмір страхового відшкодування, оскільки постановою Ратнівського районного суду провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУаП закрито у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Дана постанова суду першої інстанції була предметом апеляційного перегляду та апеляційний суд в своїй постанові від 23 жовтня 2018 року дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення мала місце 13 листопада 2017 року, тоді як сам протокол щодо ОСОБА_2 було складено лише 06 грудня 2017 року, тобто працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 складено з порушенням строків, визначених ч.2 ст.254 КУпАП. Наведені вище порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 виключають можливість визнання винним останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Разом з тим, слід зауважити, що на момент ДТП сторони скористались своїм правом передбаченим ст. 33 ЗУ" Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ( європротокол) ( а.с.11)

За змістом закону дане повідомлення в подальшому стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілій у ДТП стороні.

У випадку складення даного європротоколу водії звільняються від обов'язку інформувати органи поліції про настання ДТП та звільняються від адміністративної відповідальності , передбаченої за спричинення ДТП.

За таких обставин , складення 06.12.2017 року працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, що сталось 13 листопада 2017 року відносно ОСОБА_2, за наслідками якого винесено постанову Ратнівським районним судом від 12 грудня 2017 року, є невиправданим та таким, що не узгоджується з нормами ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та діями самих учасників ДТП на момент його вчинення.

Маючи в наявності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування , вчинивши дії передбачені ст. 34 ЗУ" Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу, попередньо узгодивши його суму.

При цьому слід зауважити, що станом на день проведення виплати ОСОБА_1.( 26.01.2018 року) уже була винесена постанова від 12 грудня 2017 року Ратнівським районним судом .

Твердження позивача про відсутність правових підстав для відшкодування страховиком шкоди, оскільки шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення такої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону є безпідставними.

Матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили , що шкоду майну ОСОБА_1 було завдано внаслідок непереборної сили.

ОСОБА_1 було надано ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" усі документи, які на думку позивача необхідні були для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виключно ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" оцінивши такі прийняла рішення про таку виплату.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 завдано майнову шкоду механічним пошкодженням належному йому автомобілю НОМЕР_1 в дорожньо-транспортній пригоді, під час зіткнення із зазначеним в договорі страхування цивільно-правової відповідальності автомобілем марки «ISUZІ D MAX» р/н НОМЕР_4, поліс №АК/7299685 від 21.08.2017 року, під керуванням працівника поліції ОСОБА_2, а тому саме на позивача покладено обов'язок виплати таке відшкодування.

Позивач не довів, що ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування без достатньої правової підстави на це та наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" залишити без задоволення, а рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 29 січня 2019 року в даній справі без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: