ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/648/19 Справа № 199/6426/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1 Суддя-доповідач: ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про внесення змін у кредитний договір,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у 2008 році між ним та ПАТ «УкрСибБанк» було укладено угоду про надання споживчого кредиту №0 від 15 травня 2008 року, предметом якого є надання грошових коштів у розмірі 313100,00 гривень для придбання квартири, яка і є забезпеченням кредиту (предметом іпотеки). 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, в тому числі і по кредитному договору №0 від 15 травня 2008 року з усіма забезпечувальними договорами. Позивач зазначає, що форма договору, складена ПАТ «УкрСибБанк», є бланковою та містить пункти, які можуть виконуватися лише з порушенням норм законодавства України, що не може бути допустимим. Позивач неодноразово намагався внести зміни в умови ОСОБА_4 згідно п. 7.11 ОСОБА_4, які фактично були невиконані та не могли бути виконані в силу норм Законів України, положень Конституції України, проте відповідач відмовлявся вносити будь-яких змін до кредитного договору. Тому позивач просив

- внести зміни у положення п 1.1 ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року у наступній редакції: «ОСОБА_4 зобовязується надати кошти у розмірі 313100,00 гривень для оплати по договору купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а Позичальник зобовязується прийняти та належним чином використати отримані кошти та повернути Банку кошти, оплатити плату за кредит у порядку та на умовах вказаних у ОСОБА_4;

Позичальник, має право отримати кошти, у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не перевищує суми кредитних коштів вказаних у цьому ОСОБА_4. Для отримання грошей, Позичальник подає письмову заяву у якій вказує потрібну суму грошових коштів у розмірі, який не перевищує 313100,00 гривень»;

- виключити з умов ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту№0 від 15.05.2008 року: розділ 4.1, п. Б, п. В, розділ 5.2 ОСОБА_4, розділу 5.3 ОСОБА_4, розділу 7.6, розділу 7.12 ОСОБА_4, як такі, що не відповідають нормам законодавства, п. 1.3.1 ОСОБА_4 у частині «За використання кредитними коштами поверх встановленого строком ОСОБА_4 «автоматично» нараховує відсотки на суму основного боргу за відсотковою ставкою збільшеною в два рази від вказаної у п. 1.3.1;»;

- доповнити розділ 7.13 ОСОБА_4 наступним змістом: «а також всі доповнення до договору, обовязковість яких встановлена Законом України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_4 зобовязується скласти та письмово надати Позичальнику опис та копії всіх документів, які складають даний Договір»;

- зобовязати відповідача внести у Договір пункт 7.14, в якому перерахувати усі обовязкові доповнення до ОСОБА_4, які були складені.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні вимоги про внесення зміни у положення п 1.1 ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення даної вимоги позивача. Згідно змісту апеляційної скарги, в іншій частині рішення місцевого суду не оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток ОСОБА_3, ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 15 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 11-17).

Відповідно до п. 1.1. вказаного вище договору, ОСОБА_4 зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, ОСОБА_5. США, в сумі 62000,00 (шістдесят дві тисячі доларів США 00 цнт.), що дорівнює еквіваленту 313100,00 (триста тринадцять тисяч сто гри.00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договору. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту визначається в ОСОБА_4 лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті

Позичальник, має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеному в цьому пункті ОСОБА_4, для чого надає до Банку письмову заяву (за формою згідно вимог Банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява Позичальника, укладена та надана згідно умов цього ОСОБА_4, є підставою для видачі Банком траншу Позичальнику (п. 1.1 договору №0 від 15.05.2008 року ).

У пункті 1.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року погоджено також, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті ОСОБА_4.

За змістом п. 1.2 вказаного вище кредитного договору, надання кредиту здійснюється у наступний термін: 15 травня 2008 року.

Згідно п. 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року, Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до ОСОБА_4 (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до ОСОБА_4), але в будь-якому випадку не пізніше 14 травня 2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього ОСОБА_4 та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Відповідно до пункту 2.1 Кредитного договору виконання зобовязань Позичальника за цим ОСОБА_4 забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника Банком приймається застава нерухомості (будівлі/споруди/ приміщення), а саме: квартира, що складається з 1- коридор, 2-кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7-житлові,1-балкон, загальною площею 54,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_3; порука ОСОБА_6, порука ОСОБА_7.

Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року погоджено Графік погашення кредиту (а.с. 18-25).

Місцевим судом також встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №№2949,2959, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, в тому числі і по кредитному договору №0 від 15 травня 2008 року з усіма забезпечувальними договорами (а.с. 45-51, 52, 53, 86-90).

Акціонерному комерційному інноваційному банку Укрсиббанк Національним банком України було видано 24.12.2001 року банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, а також дозвіл №75-2 від 19.11.2002 року про право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с. 70-, 71-72).

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Разом з цим, відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, з відповідними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, встановлено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №438, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (тобто отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Крім того, Національний банк України листом від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612 «Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті» роз'яснив, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, оскільки законодавець не визначив межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, операції з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що ПАТ «УкрСибБанк» (АКІБ «УкрСибБанк») мало відповідну ліцензію на час укладення 15 травня 2008 року договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року та був наділений правом здійснювати операції з іноземною валютою; встановивши, що при укладанні договору, умови якого оспорюються, сторонами погоджені всі суттєві умови договору, форма і зміст договору відповідають положенням ст.ст. 215, 203 ЦК України, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, за викладених обставин, для внесення змін у положення п 1.1 ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року, які зводяться до виключення посилань у договорі на видачу позичальнику кредиту в іноземній валюті - доларах США, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

За змістом статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі встановлено, що стверджується письмовими матеріалами, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, сплачуючи щомісячні платежі на погашення заборгованості з моменту укладення договору по вересень 2011 року, що стверджується представленими розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку на аркушах справи 98-101, 102-104. Кожен аркуш кредитного договору підписаний особисто позивачем, що останнім не оспорюється.

Необхідно також зауважити, що у пункті 1.1 ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року також зазначено, що Позичальник, укладаючи цей Договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного ОСОБА_4, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті Позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів Банку (а.с. 12).

Посилання апелянта на те, що банк має право здійснити реструктуризацію боргу, звільнивши позивача від сплати штрафних санкцій, не є підставою для зміни пункту 1.1 ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що перед укладенням договору кредиту, банком не було ознайомлено позивача із інформацією про умови кредитування, спростовується матеріалами справи, зокрема, з ОСОБА_3 було також погоджено (укладено) додаток №2 до кредитного договору №0 від 15.05.2008 року - Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, оригінал якого було отримано позивачем 15 травня 2008 року, що підтверджується особистим підписом останнього на вказаному Графіку (а.с. 133-138).

Крім того, колегія звертає увагу, що позов про визнання кредитного договору чи окремих його пунктів недійсними позивачем у даній справі не заявлено.

Підстави для внесення змін до кредитного договору у судовому порядку, без отримання згоди відповідача, підстави для застосування ст.ст. 651, 652 ЦК України судом не встановлені.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія також звертає увагу, що згідно змісту апеляційної скарги, апелянт оскаржує рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимоги про внесення зміни у положення п 1.1 ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту №0 від 15.05.2008 року, тому суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до положень статті 367 ЦПК України.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді