Дата документу 16.04.2019 Справа № 310/4171/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №310/4171/17

Провадження №22-ц/807/431/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року в складі судді Черткової Н.І. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізична особа-підприємець ОСОБА_4, приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання договору дарування удаваним, переводу прав та обовязків покупця та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, мотивовані тим, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, та є власником 3/20 частин вказаного будинку.

Будинок поділений на 8 власників, які теж мають частки у спільній частковій власності у різних розмірах, одним з цих власників є рідний брат позивача відповідач у справі ОСОБА_2, який володіє часткою у спільній частковій власності в розмірі 1/4 будинку за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: - 1/10 частини, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2008 року САВ №736465; 3/20 частини на підставі договору дарування частини житлового будинку від 28.10.2010 року.

06.04.2017 року позивачу стало відомо від ОСОБА_2, що останнім було продано квартиру за адресою: АДРЕСА_2, без відома позивача. В звязку із цим, позивач звернувся до Бердянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області з приводу проведення перевірки сумнівної угоди. За результатами перевірки, яку проводив дільничний офіцер майор поліції ОСОБА_11 стало відомо, що ОСОБА_2 вирішив продати частину будинку за адресою: АДРЕСА_1, без відома позивача, у зв'язку з чим останній звернувся за допомогою з реалізації частини домоволодіння до агентства нерухомості «Азовекспресс», яке зареєстроване за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_12.

В день угоди ОСОБА_2 приїхав з ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_5 та вирішив укласти договір дарування з цілком сторонньою людиною ОСОБА_1, щоб навмисно позбавити позивача права на переважну купівлю цієї частини дому, оскільки це передбачено чинним законодавством України. Після укладання угоди ріелтор ОСОБА_13 засвідчила перед дільничним, що ОСОБА_2 розрахувався з нею за надані послуги в повному обсязі, після чого вона поїхала і більше вони не бачились. Крім того в ході перевірки було встановлено з наданих пояснень дільничному офіцеру ОСОБА_2 та ОСОБА_1 факт укладання договору купівлі-продажу частини дому за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, який в ході пояснень підтвердив факт продажу цієї частини дому, ОСОБА_1 також в ході пояснень підтвердив факт купівлі цієї частини дому. Наприкінці цих пояснень відповідачі вказали, що з їх слів записано все вірно, таким чином відповідачі самі засвідчили факт укладання договору купівлі-продажу частини дому, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який вони приховали під договір дарування.

Також позивач вказував, що звернувся до свого квартального з особистого питання та йому випадково стало відомо, що ОСОБА_2 нещодавно теж звертався до неї з питанням про виписку його з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, коли вона його спитала навіщо йому це треба, ОСОБА_2 пояснив, що буде продавати цю квартиру іншій особі .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в родинних та приятельських відносинах не перебувають, підстави дарування сторонній людині майна, яке належало йому нікому не відомі, що також ставить під сумнів дійсність цієї угоди саме як договору дарування.

Посилаючись на вказані обставини просив суд: визнати договір дарування №556 від 05.04.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу 3/20 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3; перевести на нього, ОСОБА_3, права та обовязки покупця 3/20 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3; скасувати рішення приватного нотаріуса ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1, індексний номер запису в реєстрі 34629119 від 05.04.2017 року; стягнути судовий збір з відповідачів на користь позивача.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області позов задоволено.

Визнано договір дарування №556 від 05.04.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу 3/20 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3.

Переведено на ОСОБА_3 права та обов'язки покупця 3/20 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4.

Скасовано рішення приватного нотаріуса ОСОБА_5А про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1, індексний номер запису в реєстрі: 34629119 від 05.04.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір по 1089 грн. 37 коп. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що факт продажу спірної квартири ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не доведено, а саме не доведено чи відбувся в дійсності факт передачі грошових коштів від продавця до покупця.

ОСОБА_1 також подана апеляційна скарга на оскаржуване рішення суду, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтував свій висновок недопустимими доказами, позивачем не доведено фату оплатності набуття у власність спірної квартири.

Від ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_14 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, який мотивовано тим, що судом першої інстанції надано належну оцінку письмовим поясненням відповідачів, які вони надали працівникам поліції стосовно того, що між ними насправді був укладений договір купівлі-продажу. Відповідачами не надано жодного доказу протиправності дій працівників поліції, а також ОСОБА_2 не зазначено яким чином рішенням суду порушуються його права.

Також від ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_14 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому зазначено, що судом першої інстанції правильно взято до уваги наявні в матеріалах справи докази, як належні. Так, жодна із сторін не заперечувала факту надання пояснень працівникам поліції, інформація, роздрукована із мережі інтернет, є публічно доступною, із пояснень відповідачів вбачається, що ОСОБА_1 має нерухомість в м. Бердянську, до спірної квартири не вселявся.

За приписами ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що згідно із Відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок №16 по вул. Свердловій у м. Бердянськ належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 3/60 частин будинку; ОСОБА_9, ОСОБА_10 29/280 частин будинку; ОСОБА_3 3/20 частин будинку; ОСОБА_2 ј частина будинку (т.1 а.с.27-29).

Відповідно до договору дарування, укладеного 05 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, останній отримав у дар від ОСОБА_2 3/20 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок №16, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Гостинна (до перейменування вул. Свердлова), з належними до нього господарськими спорудами (т.1 а.с.24-26).

Як вбачається з договору дарування частини житлового будинку, сторонам договору було роз'яснено зміст ст. ст.717,727 ЦК України, які регулюють права, обов'язки сторін, правові наслідки прийняття дарунка.

Зі змісту договору дарування, який підписано сторонами, вбачається, що сторони підтвердили, що вони не є недієздатними чи обмежено дієздатними; укладений договір відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Після укладення договору дарування у квітні 2017 року ОСОБА_1 (обдарований) відкрив у КП «Бердянськводоканал» на своє імя особовий рахунок щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

При цьому позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Оскільки згідно з частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з'ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший.

За таких обставин для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо удаваності договору дарування від 05 квітня 2017 року, виходячи із письмових пояснень відповідачів, наданих представникам поліції в межах перевірки матеріалів ЄО №5580 від 11.04.2017 року, пояснень працівників агенства нерухомості «Азовекспресс» та оголошення в газеті «ОСОБА_15 №13 (1697)» від 29.03.2017 року.

Проте, судом першої інстанції не встановлено спрямованість волі обох сторін договору дарування на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді оспорюваним правочином, а тому неправильно застосовано ст. 235 ЦК України.

Так, на підтвердження удаваності договору дарування позивачем надано копії матеріалів ЄО №5580 від 11.04.2017 року за заявою ОСОБА_3 щодо незаконних, на його думку, дій ОСОБА_2 при реалізації домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.31-39).

Показання ріелторів ОСОБА_13 та ОСОБА_16, надані в ході проведення органами поліції перевірки вказаної заяви та в суді першої інстанції не є протирічними.

Так, ріелтор ОСОБА_13 в своїх поясненнях зазначила, що наприкінці січня 2017 року в агенство звернувся ОСОБА_2 з метою реалізації частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6. Агентство виставило даний обєкт на продаж, чим підтвердила розміщення оголошення в газеті. Також вона зазначила, що ОСОБА_2 прохав агенство допомогти йому підготувати документи для дарування іншої частини домоволодіння і підтвердила, що в подальшому угода купівлі-продажу квартири №2 не відбулася, навпаки ОСОБА_2 подарував іншу частину домоволодіння своєму знайомому ОСОБА_1 (т.1 а.с.38-39).

Аналогічні пояснення надані ріелтором в суді першої інстанції, в яких вона також пояснювала, що була присутньою при укладенні договору дарування у нотаріуса, воля сторін була спрямована саме на укладення договору дарування, передачі грошових коштів не відбувалося. (т.1 а.с.137-139)

Ріелтор ОСОБА_16 працівникам поліції надав пояснення, згідно з якими супроводжував угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, проте присутнім при укладенні угоди у нотаріуса не був (т.1 а.с.37).

В суді першої інстанції ОСОБА_16 пояснював, що проходив стажування в агентстві та займався лише підготовкою документів, для якої саме угоди йому не було відомо, всі документи передав ріелтору, яка була присутньою під час укладення угоди у нотаріуса (т.1 а.с.217-219).

Працівник поліції ОСОБА_17, який здійснював відібрання пояснень ріелторів ОСОБА_16 та ОСОБА_13 в суді першої інстанції підтвердив надання ними саме таких пояснень під час здійснення перевірки заяви ОСОБА_3 (т.1 а.с.173-175)

Працівник поліції ОСОБА_18 в суді першої інстанції зазначав, що здійснював опитування ОСОБА_2, проте зміст опитування добре не памятає (т.1 а.с.172, 174-175).

Пояснення надані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час перевірки органами поліції заяви ОСОБА_3 щодо незаконних, на його думку, дій ОСОБА_2, не можна визнати допустимими доказами, оскільки відсутні відомості про попередження їх під час опитування про кримінальну відповідальність.

Крім того, на підтвердження удаваності договору дарування позивач посилався на оголошення в газеті «ОСОБА_15 №13 (1697)» від 29.03.2017 року, яку не можна визнати належним та достатнім доказом в розумінні ст.ст. 77, 80 ЦПК України.

У змісті названого оголошення не зазначено номер будинку, який продається ( т.1 а.с.30, т.2 а.с.205).

Отже, позивачем, який не був стороною спірного правочину, не надано належних та допустимих доказів вважати договір дарування частки житлового будинку від 05 квітня 2017року удаваним.

Матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження доводів позивача, рішення суду грунтується на поясненнях сторін по справі та свідків, які були допитані у суді першої інстанції.

Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази і давши їм належну оцінку, дійшла до висновку про відсутність підстав для визнання угоди удаваною, оскільки договір дарування виражає дійсну волю сторін і укладений у повній відповідності з цивільним законодавством.

Позивачем не надано переконливих доказів того, що сторони спірного договору дарування діяли свідомо для досягнення будь-якої особистої користі, їхні дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників, а отже висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання спірного договору дарування удаваним є помилковим.

За вказаних обставин, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізична особа-підприємець ОСОБА_4, приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання договору дарування удаваним, переводу прав та обовязків покупця та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_19