Справа № 459/1581/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/811/1467/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М..,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю - представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 березня 2017 року в складі судді Рудакова Д.І. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, НАСК «Оранта» в особі ЛОД НАСК «Оранта» про відшкодування втраченого заробітку у зв»язку із втратою працездатності та потреб у додаткових видах допомоги,-

встановила:

В травні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та НАСК «Оранта» в особі ЛОД НАСК «Оранта» про відшкодування втраченого заробітку у зв»язку із втратою працездатності внаслідок злочину та потреб у додаткових видах допомоги.

Вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2008 року о 23 год 50 хв. на автодорозі Червоноград-Львів мала місце ДТП за участю автомобіля марки «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та мопеда марки Delta ЕХ500Т під його керуванням. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 24.01.2014 року, який набрав законної сили 24.02.2014 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Внаслідок отриманих у цій ДТП тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, позивач перебував на лікуванні у Червоноградській центральній міській лікарні стаціонарно та амбулаторно за власні кошти. Згідно довідки Червоноградської ЦМЛ за період з 29.03.2008 року по 25.04.2008 року ним витрачено на лікування 2822,58 грн.

На час ДТП позивач був студентом Львівського національного університету ім. І. Франка, навчався стаціонарно. Через отримання ушкодження здоров'я він не міг працювати, оскільки втратив працездатність та був змушений проходити реабілітацію і лікуватися.

Вперше після ДПТ він зміг піти на роботу лише у 2013 році, пропрацювавши 1 рік, звільнився через наслідки ДТП.

Автомобіль, яким керував ОСОБА_5 під час ДТП, був застрахований в HACK «ОРАНТА» згідно полісу № ВА/6172597, а ДТП, що призвела до ушкодження його здоровя, є страховим випадком. Згідно полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоровю складає 51000,00 грн., страхові виплати HACK «ОРАНТА» йому не проводила.

26.12.2014 року він звертався у Львівську обласну дирекцію HACK «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування, у якій просив відшкодувати шкоду заподіяну здоровю в ДТП 28.03.2008 року, а саме: шкоду повязану з лікуванням, шкоду із тимчасовою втратою працездатності, моральну шкоду, та шкоду заподіяну майну. Згідно відповіді HACK «ОРАНТА» № 1478 від 29.01.2015 року відсутні правові підстави для здійснення виплат страхового відшкодування. Зважаючи на те, що станом на момент проведення додаткової експертизи у нього було встановлено 10% втрати професійної працездатності, вважає, що розрахунок втраченого заробітку, виходячи із 10% стійкої втрати професійної працездатності, необхідно проводити з 26.04.2008 року (перший день після його виписки з лікарні, тимчасова непрацездатність), оскільки цих 10%, як мінімум, мали місце у весь період з 26.04.2008 року по лютий 2017 року.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.02.2017 року, просив: стягнути з ОСОБА_5 та HACK «ОРАНТА» (з врахуванням ліміту відповідальності страховика) в його користь 57 896, 08 грн. втраченого заробітку за період з 29.03.2008 року по 28.02.2017 року, із яких 487,33 грн. по тимчасовій непрацездатності за період з 29.03.2008 року по 25.04.2008 року та 57408,75 грн. у звязку з стійкою втратою професійної працездатності в розмірі 10% за період 26.04.2008 року по 28.02.2017 року, внаслідок заподіяних тяжких тілесних ушкоджень отриманих в ДТП через винні дії ОСОБА_5 цивільно-правова відповідальність якого, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у HACK «ОРАНТА»; 2 822, 58 грн. понесених ним витрат на лікування; 1 677, 20 грн. додаткових витрат викликаних необхідністю посиленого харчування за період з 29.03.2008 року по 25.04.2008 року; стягувати з ОСОБА_5 на його користь втрачений заробіток, починаючи з 01.03.2017 року в сумі 1600 грн. щомісячно безтерміново до змін в законодавстві.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, НАСК «Оранта» в особі ЛОД НАСК «Оранта» про відшкодування заробітку, втраченого у зв»язку із втратою працездатності, внаслідок злочину та потреб у додаткових видах допомоги - відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ОСОБА_4, вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що в період з 29 березня 2008 року по 25 квітня 2008 року проходив стаціонарне лікування у Червоноградській ЦМЛ, внаслідок тяжких тілесних ушкоджень, отриманих в ДТП 28 березня 2008 року з вини відповідача ОСОБА_5, цивільно - правова відповідальність якого була зареєстрована в НАСК «Оранта», ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров»ю складає 51000,00 грн. Вважає, що відповідач зобов»язаний відшкодувати йому 487 грн. 33 коп. по тимчасовій непрацездатності за вказаний період.

Окрім того, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 57408 грн. 75 коп. у зв»язку із стійкою втратою працездатності в розмірі 10 % за період 26 квітня 2008 року по 28 лютого 2017 року, мотивуючи своє рішення тим, що позивачем не надано суду відповідних доказів про визначення йому у період з 26 квітня 2008 року по 28 лютого 2017 року втрати професійної чи загальної працездатності, внаслідок отриманих травм в ДТП 28 березня 2008 року.

Звертає увагу, що згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 221 від 31 жовтня 2016 року, проведеної у Львівському обласному бюро СМЕ, на момент проведення експертизи в апелянта було встановлено 10% втрати професійної працездатності від травм, отриманих в ДТП, в той час, коли травмування внаслідок якого встановлено 10% втрати працездатності сталось ще 28 березня 2008 року.

В свою чергу, в експертному висновку відсутні дані про те, з якого часу позивачу встановлено 10% втрати працездатності, хоча цей факт підлягав експертному дослідженню. Позивач подавав суду клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, просив додатково поставити на вирішення експертів питання про те з якого часу йому встановлено 10% втрати працездатності, однак, суд відмовив в задоволенні такого клопотання.

Таким чином, суд повинен був стягнути в його користь 487,33 грн. у зв»язку із втратою працездатності за період з 29.03.2008 року по 25.04.2008 року, а також 57408,75 грн. у зв»язку із стійкою втратою працездатності в розмірі 10% за період з 26.04.2008 року по 28.02.2017 року, про що надав відповідний розрахунок.

Також, вважає незаконним рішення в частині відмови у стягненні на його користь втраченого заробітку починаючи з 01.03.2017 року в сумі 1600 грн. щомісячно та безтерміново до внесення змін у законодавство, на що має право відповідно до ст.ст. 1195, 1202 ЦК України.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 2822,58 грн. понесених витрат на лікування та 1677,2 грн. додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування за період з 29.03.2008 року по 25.04.2008 року, які підтверджені наданими ним доказами.

Звертає увагу, що серед іншого, обов»язок відповідачів по відшкодуванню йому шкоди підтверджується вироком Червоноградського міського суду від 24.01.2014 року, яким ОСОБА_5 визнаний винним і засуджений за вчинення ДТП, у якому він отримав тяжкі тілесні ушкодження, а також рішенням Червоноградського міського суду від 21.04.2015 року у справі за його позовом до ОСОБА_5 та НАСК «Оранта» про стягнення моральної шкоди.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 2822,58 грн. понесених витрат на лікування та 1677,20 грн. додаткових витрат викликаних необхідністю посиленого харчування за період з 29.03.2008 року по 25.04.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано належних та допустимих доказів фактичного понесення ним цих витрат.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів 57896,08 грн. втраченого заробітку за період з 29.03.2008 року по 28.02.2017 року та втраченого заробітку починаючи з 01.03.2017 року в сумі 1600 грн. щомісячно безтерміново до змін в законодавстві, суд першої інстанції звернув увагу, що у висновку експерта № 221 від 31.10.2016 року зазначено, що станом на час проведення експертизи, при обстеженні членами комісії, у позивача виявлено зрощений перелом лівого стегна з періодичним больовим синдромом, що становить 10% стійкої втрати професійної працездатності, при цьому доказів встановлення ступеня втрати професійної чи загальної працездатності позивача у період з 29.03.2008 року по 28.02.2017 року, в ході судового розгляду не здобуто та позивачем таких не надано.

Крім цього, позивачем не зазначено на підставі якої норми чинного законодавства України відповідачі зобовязані сплачувати позивачу втрачений заробіток щомісяця, безтерміново, до змін у законодавстві.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що 28.03.2008 року о 23 год. 50 хв. на автодорозі Червоноград Львів внаслідок порушення водієм автомобілем марки «Ford Escort 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 вимог п.п. 1.2, 1.5, 1.10, п. 2.3 «б», «д», п.п. 10.1, п. 11.2; п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України відбулося зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_5 із мопедом марки «Delta EX 500 Т» під керуванням ОСОБА_6, який рухався у зустрічному йому напрямку. Внаслідок вказаної ДТП водій мопеда ОСОБА_6, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 248/2008 від 19.05.2008 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого відламкового перелому лівого стегна, тупої травми живота, яка проявилась підкапсулярним розривом селезінки та ускладнилась травматичним шоком ІІІ ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 24.01.2014 року, який набрав законної сили 24.02.2014 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З врахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи ОСОБА_5, як особа, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом на момент ДТП, повинен відшкодувати завдану шкоду потерпілій особі.

Судом також встановлено, що у зв»язку з одержаними внаслідок ДТП травмами позивач перебував на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні Червоноградської міської лікарні з 29.03.2008 року по 01.04.2008 року, а також в травматологічному відділенні цієї ж лікарні з 01.04.2008 року по 25.04.2008 року.

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії І-СГ № 013956 від 04.04.2013 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, 04.04.2013 року змінив імя на ОСОБА_4, про що складено відповідний актовий запис № 05.

Згідно копії трудової книжки позивача серії АВ №487729, останній з 13.03.2013 року по 11.04.2014 року працював на Червоноградському заводі металоконструкцій на посадах: менеджера із постачання, начальника відділу постачання. З 22.04.2014 року по 24.07.2014 року та з 22.11.2014 року по 16.01.2015 року звертався в Червоноградський міський центр зайнятості з приводу безробіття.

Відповідно до статті 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості у звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, ухвалою від 14.08.2015 року призначено комплексну судово-медичну експертизу визначення проценту втрати професійної працездатності ОСОБА_7

У зв»язку із неповнотою експертного висновку № 72 від 17.05.2016 року, ухвалою судового засідання від 02 серпня 2016 року судом першої інстанції призначено проведення додаткової комплексної судово-медичної експертизи.

Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 221 від 31.10.2016 року, на час проведення експертизи при обстеженні членами комісії у позивача виявлено зрощений перелом лівого стегна з періодичним больовим синдромом, що становить 10% стійкої втрати професійної працездатності, згідно п.12.5 табл. («Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках…», затвердженим Наказом МОЗ України 05.06.2012 року №420).

В свою чергу, через відсутність будь-яких медичних даних про стан здоровя на період часу з 25 квітня 2008 року по травень 2016 року встановити ступінь вираженості хворобливих змін внаслідок перенесених травм, з метою визначення відсотків втрати працездатності, комісія немає можливості.

Під час розгляду даної цивільної справи Апеляційним судом Львівської області ухвалою від 22.11.2017 року призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичної експертизи із залученням спеціалістів відповідного профілю необхідних для її проведення, в тому числі із числа спеціалістів МСЕК.

Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 37 від 12.02.2018 року з моменту виписки хворого з лікарні на період зрощення перелому 18.04.2008 року по 22.09.2008 року, тобто до моменту встановлення рентген-ознак зрощення перелому, про що свідчить сформована кісткова мозоль, стійка втрата професійної працездатності відповідача 55-60% згідно із п. 12.3 табл. 9 «Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках …», затверджені Наказом МОЗ України від 05.06.2012 року № 420.

З моменту консолідації перелому стегна, тобто з вересня 2008 року і на даний час стійка втрата працездатності у нього становить 10% (т. 2 а.с. 47-57).

В свою чергу, з копії полісу № ВА/6172597 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.01.2008 року, виданого Червоноградським міським відділенням Львівської обласної дирекції Національної страхової компанії «Оранта» встановлено, що автомобіль НОМЕР_2, належний ОСОБА_5, був застрахований до 17.01.2009 року, включно, вказаною страховою компанією.

Позивач ОСОБА_4 26.12.2014 року звернувся в Львівську обласну дирекцію НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування в якій просив відшкодувати шкоду заподіяну його життю та здоровю внаслідок ДТП, яка мала місце 28.03.2008 року.

Як вбачається з відповіді № 09-02-09/1478 від 29.01.2015 року, наданої позивачу на його заяву начальником Управління врегулювання НАСК «Оранта», оскільки ОСОБА_4 на момент звернення з заявою про страхове відшкодування не було надано: копії виписки з історії хвороби, документи (оригінали або належним чином завірені їх копії) щодо його витрат на лікування, копії ідентифікаційного коду, банківських реквізитів для перерахування страхового відшкодування, у НАСК «Оранта» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, у звязку з чим розгляд справи за його заявою припиняється.

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обовязку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані правові висновки викладені у постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

В свою чергу, відповідно до статті 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП 28.03.2008 року у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування.

Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого.

За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації.

Якщо потерпілий, який навчається на денному (очному) відділенні закладу освіти, в результаті стійкої втрати працездатності не має можливості продовжувати навчання на денному (очному) відділенні, страховиком чи МТСБУ оплачується його навчання на заочному відділенні акредитованого закладу освіти України.

Якщо потерпілий, у якого настала стійка втрата працездатності, має можливість освоїти одночасно нову професію з метою отримання доходів від праці, яка сумісна з його теперішнім станом здоров'я, ІНФОРМАЦІЯ_2, що відповідає освіті того ступеня, яка була у потерпілої особи на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілим, які на момент настання страхового випадку не одержували доходів, у зв'язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Згідно з Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/6172597 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоров»ю (на одного потерпілого) становить 51 тис. грн.

Судом встановлено, що на час ДТП 28.03.2008 року позивач ОСОБА_4 не працював, був студентом денної форми навчання Львівського національного університету імені ОСОБА_9.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП 28.03.2008 року, беручи до уваги, що на час ДТП позивач ОСОБА_4 не працював, навчався стаціонарно у Львівському національному університеті ім. І. Франка, відповідно не одержував доходів, відтак у зв»язку із стійкою втратою працездатності позивача страховик НАСК «Орната» мав обов»язок відшкодувати лише витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, при цьому відшкодування страховиком втраченого заробітку у зв»язку із стійкою втратою працездатності, положення цієї норми закону для осіб, які навчаються та не працюють, не передбачали.

Разом з тим, 16.04.2019 року позивачем ОСОБА_4 надано розрахунок втраченого заробітку у зв»язку із втратою працездатності, у якому він звертає увагу, що з врахуванням висновку експертизи від 12.02.2018 року необхідно стягнути з відповідачів втрачений заробіток у зв»язку із стійкою втратою професійної працездатності в сумі 110355,30 грн. за період з 18.04.2008 року по 16.04.2019 року (з 18.04.2008 року по 22.09.2008 року з розрахунку 60% втрати профпрацездатності, а з 23.09.2008 року по 16.04.2019 року 10% втрати профпрацездатності).

При цьому, складаючи розрахунок сторона позивача виходить з того, що оскільки середньомісячний заробіток позивача ОСОБА_4 на час ДТП був меншим від п»ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тому розмір втраченого заробітку повинен обчислюватися виходячи із п»ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (ч. 1 ст. 1197 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно положень частин першої та другої ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

За ч. 3 ст. 1197 ЦК України, якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Аналіз наведених норм у взаємозв'язку дає підстави для висновку про те, що середньомісячний заробіток потерпілого обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за ч. 1 ст. 1197 ЦК України у тому разі, коли потерпілий на момент завдання шкоди працював та його середній заробіток був меншим від 5 мінімальних розмірів заробітної плати.

Якщо потерпілий на момент завдання шкоди не працював, але до каліцтва перебував у трудових відносинах та був звільнений, застосовуються положення ч. 3 ст. 1197 ЦК України.

При цьому, якщо потерпілий взагалі ніколи не перебував у трудових відносинах, розмір відшкодування визначається за ч. 2 ст. 1195 ЦК України.

За таких обставин, норми ст. 1197 ЦК України позивачем до проведеного розрахунку застосовано неправильно, оскільки на момент ДТП 28.03.2008 року позивач ОСОБА_4 ніколи не перебував у трудових відносинах, відтак розмір відшкодування втраченого заробітку повинен проводитися за приписами ч. 2 ст. 1195 ЦК України виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за результатом проведеного розрахунку втраченого заробітку позивача внаслідок втрати професійної працездатності за період з 18.04.2008 року по 16.04.2019 року (з 18.04.2008 року по 22.09.2008 року з розрахунку 60% втрати професійної працездатності, а з 23.09.2008 року по 16.04.2019 року 10% втрати професійної працездатності), виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати, визначеної законами про державний бюджет України на відповідний рік, загальний розмір втраченого заробітку позивача складає 23862,66 грн., який необхідно стягнути в повному обсязі з відповідача ОСОБА_5

В свою чергу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 2822,58 грн. понесених витрат на лікування та 1677,2 грн. додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування за період з 29.03.2008 року по 25.04.2008 року, оскільки позивачем не надано відповідних платіжних документів, які б підтверджували такі витрати.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, оскаржуване рішення частині відмови у стягненні втраченого заробітку у завязку із стійкою втратою професійної працездатності з відповідача ОСОБА_5 необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 березня 2017 року в частині відмови у стягненні втраченого заробітку у завязку із стійкою втратою професійної працездатності з відповідача ОСОБА_5 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування заробітку, втраченого у звязку із втратою працездатності внаслідок злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4) в користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) 23862 (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят дві) грн. 66 коп. втраченого заробітну у завязку із стійкою втратою професійної працездатності за період 18 квітня 2008 року по 16.04.2019 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2019 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_10