КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/267/17 головуючий у суді І інстанції: Селезньова Т.В.
провадження №22-ц/824/4237/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Волошин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2018 року у складі судді Селезньової Т.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4 про визнання наказу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4, обґрунтовуючи його тим, що їй на підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого їй передано у власність земельну ділянку площею 0,0828 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на землях Требухівської сільської ради Броварського району Київської області. У подальшому, позивач звернулася до Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Броварському районі із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо її земельної ділянки. Проте, у вчиненні такої дії було відмовлено рішенням з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам. Після отримання вказаного рішення реєстратора позивачем було з'ясовано, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було видано наказ про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, за яким належна їй земельна ділянка була передана у власність іншій особі - ОСОБА_4. Рішення щодо розпорядження належною їй земельною ділянкою вважає незаконним, таким, що порушує її право власності, та таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки указана земельна ділянка, на момент видання наказу, не була вільною, і раніше вже була передана у власність позивачу та перебувала у її власності.

Тому, позивач просила суд визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність №10-617/15-16-сг від 22 січня 2016 року, відповідно до якого земельна ділянка розміром 0,0829 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1 була передана у власність ОСОБА_4

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-617/15-16-сг від 22 січня 2016 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0,0829 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, і неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає, що на момент звернення ОСОБА_4 дані про те, що земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні були відсутні. Вказує, що прийняті Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (як суб'єктом владних повноважень) накази про передачу земельних ділянок у власність не є нормативними актами, і вичерпують свою дію внаслідок їх виконання. Вважає, що скасування таких актів не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок. Вказує, що у Головного управління Держгеокадастру у Київській області не було підстав для відмови у видачі наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки відповідно до чинного на той час законодавства були відсутні виключні підстави для відмови у вчиненні відповідних дій.

ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу у якому вказала, що перед видачею наказу Головне управління Держгеокадастру у Київській області не пересвідчилося у тому, чи належить земельна ділянка іншій особі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку в порядку, передбаченому законом. ОСОБА_3 не здійснювала жодних дій щодо відчуження земельної ділянки. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що технічна документація щодо виділення ОСОБА_4 земельної ділянки розроблялася на земельну ділянку, яка вже була передана у власність ОСОБА_3, а тому технічна документація на земельну ділянку була виготовлена з порушенням вимог закону, без вилучення земельної ділянки у ОСОБА_3. Вважав, що відповідачами не доведено дотримання повної процедури при передачі ОСОБА_4 земельної ділянки у власність, зокрема дотримання норм закону щодо виготовлення проектної документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Суд першої інстанції вказав, що оспорюваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області є таким, що суттєво порушив права позивача, оскільки на підставі указаного наказу останню було позбавлено права власності та внесено в державний реєстр нового власника земельної ділянки.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень статті 15 ЦК Украі?ни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі и?ого порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, якии? не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею16 ЦК Украі?ни визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немаи?нового або маи?нового права та інтересу.

Відповідно положень до статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Судом установлено, що 18 грудня 2012 року ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, відповідно до якого їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,0828 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на землях Требухівської сільської ради Броварського району Київської області.

02 грудня 2015 року до Головного управління Держгеокадастру у Київській області ОСОБА_4 було подано клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,1200 га, яка розташована на території Требухівської сільської ради Броварського району Київської області.

Управлінням Держгеокадастру у Броварському районі Київської області на запит Головного управління Держгеокадастру у Київській області було надано викопіювання з кадастрової карти (плану) та інформації про земельну ділянку НОМЕР_3, після чого Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку.

22 січня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було видано наказ №10-617/15-16-сг про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 у власність ОСОБА_4

24 листопада 2016 року за результатами опрацювання заяви ОСОБА_3 державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Броварському районі було ухвалено рішення № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Підставою відмови зазначено «Невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: ХSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою НОМЕР_1. Площа співпадає на 100% (Накладка)».

Також судом установлено, що на підставі наказу №10-617/15-16-сг від 22 січня 2016 року у ОСОБА_4 виникло право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с.7-зворот).

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 1 статті 155 ЗК України установлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що установивши у справі, яка переглядається, фактичні обставини справи, зокрема, наявність 100% накладання земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 (відповідач ОСОБА_4.) на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (позивач ОСОБА_3), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про перевищення Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, що належить на праві власності ОСОБА_3, та недійсність такого наказу Держгеокадастру.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував норми статті 155 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи апеляційної скарги про те, що прийняті Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (як суб'єктом владних повноважень) накази про передачу земельних ділянок у власність не є нормативними актами, і вичерпують свою дію внаслідок їх виконання, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Так, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод.

У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону.

На підставі наказу №10-617/15-16-сг від 22 січня 2016 року ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Таким чином, враховуючи, що наказ був підставою державної реєстрації права власності на земельну ділянку, особа не позбавлена права звернутися до суду за захистом свого порушеного права з вимогою про скасування відповідного наказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що у Головного управління Держгеокадастру у Київській області не було підстав для відмови у видачі наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки відповідно до чинного на той час законодавства були відсутні виключні підстави для відмови у вчиненні відповідних дій, також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки перебування земельної ділянки у приватній власності іншої особи позбавляє суб'єкта владних повноважень розпоряджатися такою земельною ділянкою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «18» квітня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко