ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/1271/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/524/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2;

оскаржується рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну доньку,

прізвище судді: Бойко В. І.; місце ухвалення рішення: м. Бобровиця; дата складання повного тексту рішення: 17 січня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її користь в сумі 1500 грн до припинення в них потреби. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що є інвалідом ІІІ групи з дитинства, яку встановлено актом огляду МСЕК на строк до 1 грудня 2019 року, не має коштів для підтримання нормальної життєдіяльності, у звязку з чим просила стягнути з відповідача, який доводиться їй батьком, аліменти в сумі 1500 грн.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було враховано, що вона є непрацездатною особою, потребує матеріальної допомоги, а тому на батька має бути покладено обов»язок з її утримання у відповідності з положеннями закону. Вказувала, що небажання відповідача працювати не звільняє його від обовязку виконувати свої батьківські обовязки по сплаті аліментів на утримання своєї повнолітньої непрацездатної доньки.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без зміни, посилаючись на те, що у даний час він не працює за станом свого здоровя, водночас позивач отримує пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до приписів ч.1 ст.368 ЦПК України, справу розглянуто судом апеляційної інстанції за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було розірвано 17 серпня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ №067959 (а.с 4).

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивача у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕЛ №297110 (а.с. 3).

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, яка встановлена їй до 01.12.2019, що вбачається із довідки до акту огляду МСЕК серії АВБ №053378 (а.с.5), зареєстрована за місцем постійного проживання разом з матірю ОСОБА_5, перебуває на її утриманні, що встановлено судом першої інстанції з довідки Горбачівського старостинського округу №112 від 31.07.2018 року (а.с. 7).

Крім того, з матеріалів справи судом було встановлено, що позивач з грудня 2018 року отримує соціальну допомогу інвалідам з дитинства за третьою групою в сумі 1497 грн (а.с.27)

Під час розгляду справи, судом першої інстанції було досліджено у відповідності з положеннями ст.. 198 СК України матеріальний стан відповідача для з»ясування питання про його матеріальну спроможність надавати утримання непрацездатній повнолітній доньці.

Було з»ясовано, що ОСОБА_3 за станом здоровя не працює, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім»єю із ОСОБА_6Ф.(а.с.29), яка є інвалідом третьої групи (а.с. 30,31).

Відповідно до приписів ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з - урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Положеннями наведеної вище норми закону передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналізуючи докази, подані у справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 виходячи з того, що належних доказів на підтвердження наявності у відповідача матеріальної можливості утримувати повнолітню непрацездатну дочку добуто не було, водночас отримання позивачем соціальної допомоги інвалідам з дитинства за третьою групою в сумі 1497 грн відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік».

За аналогією з правилом, встановленим ч.4 ст. 75 СК України, визначено, що особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, лише якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Встановивши, що позивач отримує допомогу у розмірі прожиткового мінімуму та проживає разом з матір»ю, маючи житло та допомогу від матері, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке ґрунтується на положеннях закону.

Доводи апеляційної скарги про беззастережний обов»язок батька з утримання своєї повнолітньої непрацездатної доньки, суперечать приписам ст. 198 СК України, проаналізованої вище, а тому не можуть бути врахованими апеляційним судом.

Зважаючи на те, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: