Єдиний унікальний номер 243/5996/18 Номер провадження 22-ц/804/1632/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Музиканта ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/5996/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року (суддя першої інстанції Кузнецов Р.В.), -

В С Т А Н О В И В :

02 липня 2018 ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» (далі - ПРАТ «СМЗ»), уточнивши який, просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану моральну шкоду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 березня 2017 року він працевлаштувався на роботу до ПРАТ «СМЗ» на посаду слюсаря механоскладальних робіт відповідно до наказу від 03 березня 2017 року № 220 к.

31 травня 2018 року його звільнено за прогул. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно було проведено відповідачем з порушенням ч. 2 ст. 149 КЗпП України, так як за час роботи він сумлінно виконував свої обов`язки і не мав жодного нарікання чи догани, ніхто не зажадав від нього письмових пояснень, та йому не оголошували про звільнення під розписку.

Зазначав, що всі ці порушення стали можливими тому, що у нього з керівництвом склалися неприязні стосунки в зв`язку з тим, що 27 листопада 2017 року під час роботи у ПРАТ «СМЗ» він отримав травму на виробництві і йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 31 січня 2018 року по 01 березня 2019 року. Начальник цеху ОСОБА_4 пропонував відмовитись від оформлення травми на виробництві і оформити травму як побутову та після відмови попередив, що його звільнять при першій же нагоді за порушення трудової дисципліни. Така нагода сталася 25 травня 2018 року. В цей день він повинен був працювати з 7.00 години і до 15.30 години, але напередодні, 24 травня 2018 року, під час роботи почав погано себе почувати і планував звернутися до лікаря на наступний день, якщо не покращає. Про це він повідомив начальника цеху ОСОБА_4 і написав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 25 травня 2018 року, яку йому і підписав сам ОСОБА_4

25 травня 2018 року стан його здоров`я погіршився і він вимушений був піти на прийом до сімейного лікаря, про що і повідомив керівництво телефоном. Звернутися до лікаря він був вимушений оскільки під час роботи, 24 травня 2018 року, стало зле. Незважаючи на погане самопочуття 24 травня 2018 року він відпрацював повністю всю зміну. Про те, що він був на прийомі у сімейного лікаря 25 травня 2018 року видана відповідна довідка. Після прийому у лікаря йому стало краще і, враховуючи, що попереду були вихідні дні (25 травня була п`ятниця) він планував вийти на роботу 29 травня 2018 року. Однак 29 травня 2018 йому стало гірше і він звернувся до лікаря, йому було видано лікарняний лист з 29 травня 2018 року по 31 травня 2018 року. 01 червня 2018 року він прийшов на роботу і віддав лікарняний лист табельнику ОСОБА_5 , однак вона повідомила, що лікарняний зовсім не потрібен, оскільки він звільнений з 24 травня 2018 року за п. 4 ст.40 КЗпП за прогул. Лікарняний вона взяла та сказала, що передасть до відділу кадрів.

Позивач намагався довести начальнику ОСОБА_4 , що був відсутній на роботі з поважних причин, проте його не слухали. Трудову книжку видали 01 червня 2018 року, тоді ж і ознайомили з наказом про звільнення. На неодноразові вимоги надати копію наказу про звільнення та довідку про середній заробіток для звернення до суду, в порушення ст.49 КЗпП отримував відмову. За запитом адвоката ПРАТ «СМЗ» надав не всі необхідні документи для звернення до суду, не були надані копія доповідної записки начальника МСЦ № 2 та копію лікарняного. У своїй відповіді від 29 червня 2018 року № 290/03 відповідач зазначив, що лікарняний лист на підприємство не надходив.

Крім того, вважає, що незаконним звільненням йому було завдано моральної шкоди, оскільки після звільнення різко знизився матеріальний стан його сім`ї, де він є годувальником.

У зв`язку з викладеним, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 31 травня 2018 року № 562-к про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України, поновити на роботі в якості слюсаря механоскладальних робіт, стягнути з ПРАТ «СМЗ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 травня 2018 року до дня поновлення на роботі, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

05 квітня 2019 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПРАТ «СМЗ» № 562-к від 31 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря механоскладальних робіт в ПРАТ «СМЗ».

Стягнуто з ПРАТ «СМЗ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 травня 2018 року по 05 квітня 2019 року включно у сумі 73 346 грн. 10 коп., з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Стягнуто з ПРАТ «СМЗ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ПРАТ «СМЗ» на користь держави судовий збір у розмірі 1 501 грн. 86 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач ПРАТ «СМЗ» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач наголосив на тому, що 19 серпня 2017 року наказом голови правління ПРАТ «СМЗ» позивачу була оголошена догана за відсутність на роботі 16 серпня 2017 року. 25 травня 2018 року, до зняття попередньої догани, позивач знов був відсутній на робочому місці. Як на підставу поважності відсутності позивача на робочому місці у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказує на ту обставину, що позивач 25 травня 2018 року знаходився на амбулаторному прийомі у сімейного лікаря з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, про що лікарем КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов`янська» була видана відповідна довідка. Інших підстав поважності відсутності позивача на робочому місці 25 травня 2018 року в рішенні суду не вказано.

З висновком суду відповідач не погоджується, з огляду на те, що позивачем не надавався листок непрацездатності, в якому було б зазначено дату звільнення позивача від роботи у зв`язку з хворобою саме з 25 травня 2019 року і який, відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, які засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, засвідчує тимчасову непрацездатність працівника і оформлюється відповідно порядку встановленому Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності.

Посилання суду першої інстанції на те, що він приймає в якості належного, достатнього та достовірного доказу тимчасової непрацездатності позивача 25 травня 2019 року довідку сімейного лікаря КЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги м. Слов`янська» через відвідування ним 25 травня 2019 року о 10.15 годині сімейного лікаря, на думку скаржника, є помилковим. З огляду на п. 2.19 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», відповідно якого особам, які самостійно звернулися по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації. Надана позивачем довідка не відповідає зазначеним вимогам. Судом не встановлено, який саме час позивач був на прийомі у сімейного лікаря і який час він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки довідка про відвідування лікаря не звільняє працівника від роботи на весь робочий день. Разом з цим позивачем не надані докази поважності причин, через які він не мав можливості приступити до роботи після відвідування лікаря.

Враховуючи сукупність таких фактів, як відсутність у позивача листа непрацездатності із зазначенням дати (в період) непрацездатності 25 травня 2018 року, відсутність доказів необхідності негайного отримання медичної допомоги 25 травня 2018 року саме у сімейного лікаря коли на підприємстві постійно працює медсестра, неповідомлення керівника підприємства та неузгодження з ним часу відсутності на робочому місці, якщо необхідність проходження лікування було передбачуване працівником, оскільки позивачу стало зле за три дні до звернення до сімейного лікаря, відсутність доказів необхідності витрачання на відвідування сімейного лікаря всього робочого дня і відсутність доказів неможливості прибуття до роботи 25 травня 2018 року після відвідування сімейного лікаря, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову через те, що позивачем не доведено поважність причин відсутності на роботі протягом робочого дня 25 травня 2018 року.

Позивачем ОСОБА_1 на апеляційну скаргу відповідача надано письмовий відзив, в якому позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Наголошує, що 25 травня 2018 року він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки в цей день за станом здоров`я він був змушених звернутися до лікаря, де йому проводилися відповідні лікувальні заходи та з 29 травня 2018 року по 31 травня 2018 року було видано лікарняний лист. Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ПРАТ «СМЗ» були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, судові повістки - повідомлення про розгляд справи 17 липня 2019 року отримали 25 червня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 205, 206).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Музиканта ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які проти скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ПРАТ «СМЗ» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийняв як належний, достатній та допустимий доказ тимчасової непрацездатності позивача 25 травня 2018 року довідку сімейного лікаря КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов`янська» від 25 травня 2018 року. На переконання суду, оскільки позивач звільнений з роботи без законних підстав, в силу ст. 235 КЗпП України він підлягає поновленню на попередній роботі. Крім того, підлягає задоволенню вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2018 року по 05 квітня 2019 року включно (день ухвалення рішення). Виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважав за необхідне відшкодувати позивачеві моральну шкоду у розмірі 3 500 грн., що на думку суду є обґрунтованою компенсацією за його незаконне звільнення з ПРАТ «СМЗ».

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебував з ним у трудових відносинах.

Відповідно до особової картки працівника №19/17 ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений із Законом України «Про охорону праці», колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією (а.с.49-50).

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 притягався до дисціплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на роботі 16 серпня 2017 року з невідомої причини(а.с.59,60). Наказ голови правління ПАТ «Слов`янський машинобудівний завод» про оголошення ОСОБА_1 догани позивачем у встановленому порядку не оскаржено та неправомірним не визнано.

22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою на ім`я голови правління ПАТ «Слов`янський машинобудівний завод» про надання одного календарного дня в рахунок відпустки 23 травня 2018 року (а.с.62), про що було видано відповідний наказ, про який ОСОБА_1 було повідомлено, що підтверджується його особистим підписом (а.с.63).

25 травня 2018 року начальником МСЦ № 2 Цопа В.А., була складена доповідна записка на ім`я голови правління ПРАТ «СМЗ» про відсутність слюсаря МСР 4 розряду ОСОБА_1 , на роботі 25 травня 2018 року з невідомих причин, просив 25 травня 2018 року вважати прогулом та звільнити ОСОБА_1 (а.с.69).

На підставі наказу голови правління ПРАТ «СМЗ» № 562-к від 31 травня 2018 року, слюсаря механоскладальних робіт 4 розряду ОСОБА_1 звільнено 24 травня 2018 року у зв`язку із прогулом на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Підстава: доповідна записка начальника МСЦ № 2 (а.с.11).

26 травня 2018 року о 06 годині 45 хвилин слюсар ОСОБА_1 намагався пройти на територію ПРАТ «СМЗ» щоб стати до роботи, проте працівники охорони його затримали, до робочого місця не пропустили через те, що позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння, про що складено відповідний Акт від 26 травня 2018 року (а.с.66).

Згідно Акту від 26 травня 2018 року, ОСОБА_1 відмовився ознайомитися та підписати акт про знаходження на роботі в нетверезому стані та надати письмові пояснення з цього приводу (а.с.67).

Відповідно до актів від 31травня 2018 року та 01 червня 2018 року слюсар МСР МСЦ № 2 ОСОБА_1 відмовився написати пояснення з приводу відсутності на роботі 25 травня 2018 року та забрати трудову крижку (а.с.70-72).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 05 лютого 2018 року, ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності у період з 31 січня 2018 року по 01 березня 2019 року, потреба у додаткових видах допомоги медикаментозне лікування по наслідках травми на виробництві, медична реабілітація в умовах санаторію (а.с.27).

У зв`язку із травмою на виробництві ОСОБА_1 була надана матеріальна допомога у загальному розмірі 4 400,00 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 21336, № 21341 від 15 грудня 2017 року (а.с.57, 58).

Перевіряючи наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення за відсутність без поважних причин на роботі 25 травня 2018 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження поважності причин відсутності 25 травня 2018 року на роботі позивач надав довідку, видану сімейним лікарем КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов`янська», згідно якої позивач знаходився 25 травня 2018 року на амбулаторному прийомі у сімейного лікаря з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу ПРАТ «СМЗ» № 562-к від 31 травня 2018 року про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновлення на роботі суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення позивача, прийнявши вказану довідку як належний, достатній та допустимий доказ тимчасової непрацездатності позивача 25 травня 2018 року.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням у сукупності інформації, наявної у «Щоденнику роботи кабінету сімейного лікаря» форми 039/2, яка містить відомості про відвідування 25 травня 2018 року ОСОБА_1 сімейного лікаря (а.с.140);

відповіді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення КЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги м. Слов`янська» Винниченко І.М. № 01-27/86 від 02 липня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 , знаходився на лікуванні з видачею листка непрацездатності серія АДГ № 045156 в період з 29 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, приступити до роботи повинен був з 01 червня 2018 року (а.с.21);

копії сторінки «Журналу обліку процедур» форми 029/0, затвердженої Наказом МОЗ України № 369 від 29 грудня 2000 року, яка містить відомості про проходження ОСОБА_1 медичних процедур в період з 29 травня 2018 року по 04 червня 2018 року (а.с. 139).

Крім того, судом враховано, що 31 травня 2018 року ОСОБА_1 був направлений на консультацію до неврологічного кабінету з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с.82).

Вказані обставини також підтверджуються записами в медичній картці амбулаторного хворого позивача ОСОБА_1 (а.с.15-20,83).

Однак встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що довідка сімейного лікаря про знаходження на амбулаторному прийомі ОСОБА_1 є достатнім доказом тимчасової непрацездатності позивача протягом всього робочого дня 25 травня 2018 року, з яким колегія суду погодитися не може.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником чи уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За загальними правилами звільнення працівника за цією підставою допускається лише у тому разі, якщо працівник був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Оцінка причин як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення, зокрема, наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоч би вона і не була підтверджена лікарняним листком.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначено положеннями Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я за № 455 від 13 листопада 2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за № 1005/6196 (далі - Інструкція).

Відповідно до пп. 1.1, 1.2 Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пп. 1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Пунктом 2.19. Інструкції передбачено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

З довідки виданої позивачу сімейним лікарем ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 25 травня 2018 року знаходився у сімейного лікаря з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 14). В порушення п. 2.19 Інструкції довідка не містить часу, який позивач знаходився у лікаря. Крім того, з вказаної довідки не вбачається, що за станом здоров`я позивач не може працювати у цей день. Вказана довідка є довільною довідкою про відвідування лікаря у певний день та констатує наявність у позивача певного діагнозу (а.с. 14).

У позовній заяві позивачем зазначено, що 25 травня 2018 року він мав працювати з 07.00 години до 15.30 годин.

Відповідно інформації наданої в.о. директора Центру первинної медико-санітарної допомоги міста Слов`янська графік роботи сімейного лікаря ОСОБА_6 наступний: з 08.00 до 12.00 - амбулаторний прийом; з 12.00 до 18.00 - виклики вдома (а.с. 138).

При цьому, згідно записів в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_1 перебував на прийомі у сімейного лікаря 25 травня 2018 року о 10.15 год (а.с. 83).

У судовому засіданні апеляційного суду позивач повідомив, що у лікаря він пребував приблизно до 11 години.

В сукупності з іншими доказами, які маються в матеріалах справи, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача стосовно того, що довідка видана позивачу сімейним лікарем про відвідування його 25 травня 2018 року не є тим документом, що підтверджує поважність причин відсутності ОСОБА_7 на робочому місці протягом всього робочого дня та що його стан здоров`я не дозволяв йому виконувати свою трудову функцію.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи положення ст. 139 КЗпП України, ОСОБА_8 зобов`язаний був повідомити свого керівника про причини своєї відсутності на робочому місці в обов`язковому порядку. При цьому апеляційний суд враховує, що стан його здоров`я дозволяв позивачу повідомити керівництво про свою відсутність, чого здійснено не було і доказів протилежного матеріали справи не містять та апеляційному суду позивачем не наведено.

При цьому апеляційний суд враховує факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на території ПРАТ «СМЗ» 26 травня 2018 року о 07.45 год., який підтверджений копією Акту про знаходження на роботі у нетверезому стані від 26 травня 2018 року (а.с.66) і який позивачем не спростований.

З огляду на зазначене, у місцевого суду були відсутні підстави для визнання належним, достатнім та достовірним доказом тимчасової непрацездатності позивача 25 травня 2018 року на підставі довідки сімейного лікаря від 25 травня 2018 року.

Не погоджуючись з висновками суду в цій частині, апеляційний суд вважає доцільним зазначити наступне.

Згідно інформаційної довідки заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення КЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги м. Слов`янська» Винниченко І.М. № 01-27/86 від 02 липня 2018 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з видачею листка непрацездатності серія АДГ № 045156 в період з 29 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, приступити до роботи повинен був з 01 червня 2018 року (а.с.21).

Позивача ОСОБА_1 звільнено 24 травня 2018 року наказом № 562-к від 31 травня 2018 року з посади слюсаря механоскладальних робіт 4 розряду на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.11).

У судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача зазначено, що вказана у наказі про звільнення дата звільнення 24 травня 2018 року зазначена помилково, оскільки датою звільнення повинна бути 25 травня 2018 року.

Частина 3 ст. 40 КЗпП України встановлює заборону звільнення працівника з роботи в період його тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2018 року позивач перебував на лікарняному (а.с. 21), видача наказу про його звільнення у цей день є порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на зазначене, наказ ПРАТ «СМЗ» № 562-к від 31 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України є таким, що видано з порушенням діючих норм трудового законодавства.

За таких обставин вимоги позивача про поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням правової позицію Верховного Суду України у постанові від 14 вересня 2016 р. № 6-419цс16 щодо розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням норм ст. 27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Судом першої інстанції враховані вказані положення законодавства та, з урахуванням інформації, яка міститься у довідці про доходи ОСОБА_1 від 29 червня 2018 року (а.с. 12), вірно визначено до стягнення розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 73 346 грн. 10 коп., з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

В цій частині рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо того, що у зв`язку із звільненням йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в різкій зміні матеріального стану.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки звільнення позивача відбулося з порушення діючого законодавства, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який, виходячи з засад розумності та справедливості, визначив у відшкодування моральної шкоди позивачу 3 500 грн., що є обґрунтованою компенсацією за його незаконне звільнення з ПРАТ «СМЗ».

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду першої інстанції про те, що довідка сімейного лікаря про знаходження на амбулаторному прийомі ОСОБА_1 є достатнім доказом тимчасової непрацездатності позивача протягом всього робочого дня 25 травня 2018 року.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в частині визнання незаконним та скасування наказу Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» № 562-к від 31 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновлення ОСОБА_1 на посаді слюсаря механоскладальних робіт в Приватному акціонерному товаристві «Слов`янський машинобудівний завод» в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

О.В.Агєєв

Судді: О.Д. Канурна

Повне судове рішення складено 18 липня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований