ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

м.Суми

Справа №591/3032/19

Номер провадження 22-ц/816/4020/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлов І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

представника третьої

особи: адвоката Сніжка П.В.

відповідача: ОСОБА_6.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1

відповідач : ОСОБА_2

треті особи: ОСОБА_3 - приватний виконавець виконавчого

округу Сумської області

Сніжко Олександра Григорівна

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_4 - адвоката Сніжка Павла Володимировича на ухвалу Зарічного районного суду міста Суми (суддя Клименко А.Я.) від 16 травня 2019 року про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

14 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до Зарічного районного суду міста Суми позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. Позивачка просила визнати за нею право власності на ? частину набутого за час шлюбу з відповідачем - ОСОБА_2 автомобіля марки «Subaru» моделі «Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також витребувати зазначений автомобіль від приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення її позову. Позивачка просила суд накласти арешт на спірний автомобіль «Subaru», а також заборонити приватному виконавцю Закорко В.В. вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного автомобіля.

16 травня 2019 року ухвалою Зарічного районного суду міста Суми було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ..

Ухвалою від 16 травня 2019 року суд першої інстанції задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Суд наклав арешт, а також заборонив приватному виконавцю виконавчого округу Сумської області Закорку В.В. вчиняти будь-які дії щодо відчуження (передання на реалізацію, пошук покупців тощо) автомобіля марки «Subaru», моделі «Forester», номер шасі НОМЕР_2 , 2007 року випуску, чорного кольору, зареєстрованого 08.02.2018 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_4 - адвокат Сніжко П.В., посилаючись на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу від 16 травня 2019 року і постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не враховував, що зупинення продажу арештованого автомобіля порушує інтереси ОСОБА_4 , яка має статус стягувача у виконавчому провадженні де боржником є відповідач ОСОБА_2 .

Позовна заява ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя має штучний характер та носить ознаки зловживанням процесуальними правами, оскільки відповідач письмової заявою визнав позов своєї дружини. Позивачка не надала до позовної заяви та до заяви про забезпечення позову належних та допустимих доказів про те, що автомобіль придбано за час шлюбу. За викладеними у Постанові Верховного Суду у справі № 317/3272/16 від 06 березня 2019 року висновками, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, але його відсутність відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні адвокат Сніжко П.В. підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 заперечував проти скасування ухвали місцевого суду від 16 травня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Процесуальне рішення про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту та видачі заборони на вчинення приватним виконавцем будь-яких дій щодо відчуження автомобіля марки «Subaru» моделі «Forester», суд першої інстанції обґрунтовував посиланням на вимоги статей 149-150,153 ЦПК України та виходив з того, що вжиття таких заходів спрямоване на забезпечення прав сторони в спорі, запобігання негативних наслідків, можливе забезпечення виконання рішення суду в майбутньому.

Повністю погодитися з правильністю такого висновку місцевого суду неможна з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що 22 березня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. був накладений арешт на автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», власником якого згідно з даними Свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2 . Автомобіль, першу реєстрацію якого було здійснено 20.12.2007 року, передано на відповідальне зберігання представнику СФДП «Сетам».

Виконавчі дії з опису та арешту автомобіля «Subaru» здійснив приватний виконавець Закорко В.В. у рамках виконавчого провадження № 58012887 з примусового стягнення з боржника - ОСОБА_2 на користь стягувачкі - ОСОБА_4 боргу у розмірі 171.895,21 гривень.

ОСОБА_1 перебуває з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2007 року, подружжя має двох неповнолітніх дітей ( а. с. 10-12, 16, 17-19).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною 3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Причому заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року в справі № 317/3272/16-ц, від 20 травня 2019 року в справі № 461/12463/15-ц зазначив, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

З вимогою про визнання права власності на ? частину набутого за час шлюбу з відповідачем - ОСОБА_2 автомобіля марки «Subaru», позивачка звернулася до суду 14 травня 2019 року, тобто після прийнятого приватним виконавцем 22 березня 2019 року рішення про арешт цього автомобіля. Укладений у липні 2007 року шлюб між позивачкою та відповідачем не розірвано, вони проживають разом, виховують двох неповнолітніх дітей.

Викладене у позовній заяві твердження ОСОБА_1 про її необізнаність стосовно відкритого виконавчого провадження № 58012887 про стягнення з її чоловіка - ОСОБА_2 боргу за судовим рішенням, є непереконливим і таким, що викликає обґрунтовані сумніви з огляду на тривалий дванадцятирічний сімейний стаж подружжя ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції констатує, що арешт та видача приватному виконавцю заборони на реалізацію автомобіля марки «Subaru», спрямовані на недопущення реалізації майна боржника ОСОБА_2 та порушують права третьої особи - ОСОБА_4 як стягувачкі у виконавчому провадженні № 58012887. За таких обставин ухвалу Зарічного районного суду міста Суми від 16 травня 2019 неможна визнати законною та обґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, ухвала Зарічного районного суду міста Суми від 16 травня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 від 16 травня 2019 року.

Керуючись статтями 153, 374,376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_4 - адвоката Сніжка Павла Володимировича - задовольнити.

Скасувати ухвалу Зарічного районного суду міста Суми від 16 травня 2019 року та прийняти нову постанову, якою у забезпеченні позову за заявою ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 26 липня 2019 року.

Головуючий (підпис) І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) О.І.Собина

(підпис) Т.А.Левченко