Дата документу 15.04.2019
Справа № 320/912/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.,при секретарі - Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія», Приватного підприємства «Піранья», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, упущеної вигоди завданої внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів суму матеріальної шкоди в розмірі 83 012 грн. 90 коп., моральні збитки в сумі 20 000 грн. 00 коп., упущену вигоду в сумі 8 967 грн. 43 коп., витрати на послуги експерта в розмірі 900 грн. 00 коп., витрати на послуги евакуатора в сумі 1 500 грн. 00 коп., судові витрати в сумі 1 163 грн. 80 коп., витрати на забезпечення позову в сумі 640 грн. 00 коп., витрати на дорогу в розмірі 509 грн. 80 коп.

Позовна заява обґрунтована тим, що 17 грудня 2016 року, приблизно о 05 годині ранку, ОСОБА_2, працівник ПП «Піранья», керуючи автомобілем марки Renault Duster з номерним знаком АР0562СЕ, власником якого є ОСОБА_3 «Агропромислова компанія», проїжджаючи по вул. Автозаводська в м. Запоріжжя порушив правила дорожнього руху (пункт 10.1), чим спричинив зіткнення з автомобілем позивача марки Audi A6, державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві приватної власності. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 10.01.2017 року громадянина ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. 29 грудня 2016 року цінним листом представників ПАТ «Агропромислова компанія» було запрошено для проведення незалежної експертизи автомобіля позивача, що постраждав внаслідок ДТП. 16.01.2017 року на адресу ОСОБА_3 «Агропромислова компанія» було направлено лист про добровільну сплату коштів, як відшкодування вартості від ДТП. Відповідно до незалежної експертної оцінки розмір збитків від пошкодження автомобіля позивача визначений в розмірі 130 612 грн. 90 коп. Вартість послуг експерта склала 900 грн., вартість послуг евакуатора 1500 грн., сума транспортних витрат для подачі документів в суд 509 грн. 80 коп. Внаслідок скоєної ДТП позивачу також було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які зазнав позивач внаслідок ушкодження автомобіля та неможливості протяго тривалого часу ним користуватись за призначенням, порушенням нормальних життєвих звязків, ударом по діловій репутації. Крім того, згідно договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності транспортного засобу ОСОБА_3 «Агропромислова компанія», чинного на дату ДТП, розмір страхового відшкодування складало 50 000 грн., які позивачем були отримані в повному обсязі від страхової компанії. На час звернення до суду залишок невідшкодованої суми становить 83 012 грн. 90 коп. Позивач також зазначив, що в день ДТП він їхав до міста Дніпропетровськ продавати свій автомобіль на автомобільному ринку. Вартість автомобіля складала 12 700 доларів США.

Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, просить суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Від представника відповідача ОСОБА_3 «Агропромислова компанія» - адвоката ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Від представника відповідача ПП «Піранья» в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі. Заперечують проти задоволення позовних вимог. Крім того, представником відповідача ПП «Піранья» було надано заперечення на позовну заяву, в яких зазначено наступне. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обовязків. Постановою Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1993 року за №6, суди повинні враховувати, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах з цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Для покладення на юридичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності, так і певних спеціальних умов: завдання шкоди під час виконання працівником свої трудових (службових) обовязків. Під виконанням працівником свої трудових (службових) обовязків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника. Шкода була завдана ОСОБА_2 в робочий час, але діями, які не були повязані з виконанням трудових (службових) обовязків. Відповідачу по справі ПП «Піранья» не зрозуміло, яким чином ОСОБА_2 заволодів транспортним засобом. Крім того, ПП «Піранья» не надавалось жодної вказівки ОСОБА_2 щодо виїзду за межі підприємства в день скоєння ДТП. Отже, ОСОБА_2 самовільно використовував автомобіль марки Renault Duster з номерним знаком АР0562СЕ в своїх особистих цілях. Також представник відповідача в запереченнях зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль марки Renault Duster з номерним знаком АР0562СЕ з 01.06.2016 року знаходиться в користуванні ТОВ «Марагро». Отже, підстави для покладення відповідальності за шкоду, завдану в результаті самовільних дій працівника ОСОБА_2 з настанням вказаної ДТП, на ПП «Піранья» відсутні.

Від третьої особи ОСОБА_2 в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі.

Від представника третьої особи адвоката ОСОБА_5 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. В позовній заяві вказано, що позивачем проведена незалежна експертна оцінка від 09.01.2017 року про розмір відновлювального ремонту становить іншу суму, ніж за проведеної експертною оцінкою, яка була призначена ухвалою суду. Позивач не уточнював у звязку з цим свої позовні вимоги. Крім того, 27.02.2019 року позивачем на адресу суду було надано заяву, якою він підтверджує факт продажу пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП. Про продаж автомобіля позивач особисто повідомив ще 27.03.2018 року, тому надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Докази, які наявні в матеріалах справи не містять інформації щодо факту продажу позивачем автомобіля, який потребував відновлювального ремонту після ДТП. Проте підтвердження продажу встановлено з письмового визнання позивачем цього факту. Позивач не змінив позовних вимоги та не надав докази того, що він поніс збитки, які не покрили його витрат вартості автомобіля на період до ДТП та після ДТП, а також не надав доказів щодо того, що він зазнав витрат на відновлювальний ремонт автомобіля. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, реальних збитків у позивача немає, оскільки він реалізував транспортний засіб та немає необхідності його ремонтувати. Тому вирішувати питання щодо відшкодування різниці вартості автомобіля до ДТП та після скоєння ДТП було можливим лише за умови наявності автомобіля. Відсутність документів про вартість проданого автомобіля свідчить про те, що різниці не було. Також в заяві представник третьої особи просить вирішити питання щодо стягнення судового збору на підставі ст. 141 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Транспортний засіб марки Audi A6 на праві приватної власності належить ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 566129 /а.с.47/.

17.12.2016 року в м. Запоріжжя по вул. Автозаводській, 30 була вчинена ДТП за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується копією схеми місця ДТП /а.с.11/.

Відповідно до незалежної експертної оцінки від 09.01.2017 року загальна вартість матеріального збитку, який зазнав власник автомобіля ОСОБА_1 AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок скоєної ДТП 17 грудня 2016 року складає 130 612 грн. 90 коп. /а.с.13-34/.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.01.2017 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу /а.с.35/.

Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_6, який також підтвердив, що ДТП була скоєна 17 грудня 2016 року та пояснив наступні обставини. ОСОБА_7 це його співробітник. 17 грудня 2016 року вони разом їхали на автомобілі Audi A6 в м. Запоріжжя. Вони їхали по правій полосі дороги, спускались з мосту. Під час руху побачили автомобіль Renault, який включив правий поворот та почав виконувати маневр та зайняв ліву полосу для здійснення розвороту. Внаслідок цього автомобіль Renault перегородив автомобільну дорогу та сталась ДТП. Він разом з ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, викликали поліцію та подзвонили до страхової компанії. З другого автомобіля Renault також вийшло два чоловіка. Вони викликали таксі та поїхали. Після цього приїхали співробітники поліції, які зробили всі необхідні дії для встановлення обставин ДТП. ОСОБА_7 викликав евакуатор та автомобіль марки Audi забрали з місця ДТП. Хто був в автомобілі марки Renault йому невідомо.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно листа ОСОБА_3 «Страхова група «ТАС» за №Г1400/205 від 25.01.2017 року були розглянуті надані документи стосовно ДТП, що мала місце 17.12.2016 року за участю автомобіля ОСОБА_1 Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, цивільно правова відповідальність якого застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ 8490299 від 17.12.2015 р. Згідно довідки №796735 про дорожньо транспортну пригоду від 23.12.2016 року зазначена ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 ОСОБА_8 дорожнього руху України, що стало причиною пошкодження автомобіля Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Матеріальний збиток згідно заяви про страхове відшкодування від 26.12.2016 року становить 50 000 грн. Розмір франшизи 0./а.с.36/.

Згідно довідки від 06.02.2017 року №E9IB-S47M-M1JQ-SB0F ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування згідно договору АІ/8490299 від 17.12.2015 року в сумі 50 000 грн. /а.с.49/.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільної цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки пошкоджений автомобіль Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був реалізований, суд немає можливості визначити реальну вартість робіт, які необхідно провести для відновлення автомобіля.

Як вже було встановлено, другим учасником ДТП, яка мала місце 17.12.2016 року був ОСОБА_2, який керував автомобілем Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2.

Слід зазначити, що автомобіль Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2 згідно договору найму транспортного засобу від 01.06.2016 року укладеного між Приватним акціонерним товариством «Агропромислова компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Марарго» був переданий в найм на три роки Товариству з обмеженою відповідальністю «Марарго» /а.с. 67/. Крім того факт того, що авто біль був переданий у найм Товариству з обмеженою відповідальністю «Марарго» підтверджується актом здачі прийомки виконаних робіт №91 від 30.09.2016 року, актом здачі прийомки виконаних робіт № 112 від 31.10.2016 року, актом здачі прийомки виконаних робіт № 129 від 30.11.2016 року, актом здачі прийомки виконаних робіт №149 від 30.12.2016 року, актом здачі прийомки виконаних робіт №4 від 31.01.2017 року /а.с.69-73/.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки зазначений автомобіль Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2 знаходиться в користуванні ТОВ «Марагро» на підставі договору найму транспортного засобу відсутні правові підстави для покладення відповідальності за шкоду, завдану ОСОБА_2 в результаті ДТП саме на відповідача ПП «Піранья». Крім того, згідно наявних в матеріалах справи доказів відсутні підстави для покладення відповідальності за шкоду, завдану ОСОБА_2 в результаті ДТП на відповідача ОСОБА_3 «Агропромислова компанія», оскільки відповідач не є власником чи наймачем автомобіля Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2.

Слід зазначити, що Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1993 року №6 (з урахуванням змін та доповнень), під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України, суди повинні враховувати, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коди особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах з цією організацією і шкоду було заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним. Сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Для покладення на юридичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності, а саме: протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного звязку та вини), так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов відноситься зокрема завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обовязків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків труба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника. Аналогічні висновки зазначені в правових позиціях Верховного Суду України №6-108цс13 від 06.11.2013 року, №6-229цс14 від 28.01.2015 року та №6-933цс16 від 21.09.2016 року.

В період з 01.09.2015 року по 01.03.2017 року ОСОБА_2 працював охоронником на дільниці охорони ПП «Піранья», що підтверджується копією трудової книжки серії АХ № 884359 /а.с.118/, а також службовим посвідченням /а.с.121/, наказом (розпорядженням) № 5-К про припинення трудового договору від 01.03.2017 року /а.с.122/, довідкою про доходи /а.с.123/. Крім того, згідно табелю обліку робочого часу ПП «Піранья» за грудень 2016 року ОСОБА_2 був працевлаштований на ПП «Піранья», але 17.12.2016 року в день скоєння ДТП знаходився на вихідному дні /а.с.114/.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обовязків.

Шкода, яка була завдана третьою особою - ОСОБА_2 внаслідок ДТП, була завдана саме в робочий час, але діями, які не повязані з виконанням трудових (службових обовязків), оскільки відповідачем - ПП «Піранья» не надавалось жодних вказівок щодо необхідності виїзду за межі підприємства в день скоєння ДТП.

Оскільки ОСОБА_2 використав автомобіль марки Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_2 не в цілях виконання службових обовязків відсутні правові підстави для покладення відповідальності, завдану в результаті ДТП саме на відповідача ПП «Піранья».

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так,моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановленихст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодного підтвердження того, в чому полягає моральна шкода та визначений розмір такої.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія», Приватного підприємства «Піранья», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, упущеної вигоди завданої внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_9