ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4019/19 Справа № 182/6997/17 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» про відшкодування шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею вбудованого нежитлового приміщення, розташованого на 1 поверсі житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Пилипа Орлика, 50/9, загальною площею 45,2кв.м.

08 грудня 2014 року відбулося затоплення частини приміщення внаслідок прориву внутрішньо-будинкової труби системи теплопостачання, що прокладена на горищі будинку, про що 12 грудня 2017 року комісією ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» складено ОСОБА_3 №239.

В результаті залиття приміщення їй завдана наступна матеріальна шкода: деформовані конструкції дверних отворів; зіпсовані шпалери на стінах та облицювання на стелі; на стінах зявилася пліснява; прилади освітлення зазнали корозії; приміщення, площею 22,8 кв.м. та 3,3 кв.м., потребують відновлювального ремонту. Вартість ремонтних робіт складає 19760 грн.

Відповідно до договору №31 від 15 вересня 2014 року, послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою, де знаходиться її приміщення, на момент затоплення надавалися ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь».

Згідно з ОСОБА_3 комісії ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь», труба теплопостачання, внаслідок прориву якої сталося затоплення її приміщення, знаходилася в аварійному стані та потребувала капітального ремонту.

Відповідно до п.3 ч.7 договору ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» зобовязана була утримувати внутрішньо-будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям. Так, перед початком опалювального сезону кожен власник, балансоутримувач тощо повинен проводити заходи та роботи, які готують будинок до теплопостачання. Без надання ОСОБА_3 готовності обєкта до опалювального сезону - теплопостачання не може розпочатись. Вважає, що неналежне виконання ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» своїх обовязків призвело до заподіяння збитків її майну.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вважає, що, згідно зі ст.1192 ЦК України, ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» має відшкодувати завдані їй збитки у повному обсязі в розмірі 19 760 грн.

18.01.2018 року позивачка уточнила позовні вимоги в порядку ст.49 ЦПК України, збільшивши розмір завданої їй матеріальної шкоди з 19760, 00 грн. до 65817, 55 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом - Нікополь» на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену залиттям її приміщення №9 в будинку №50 по вул.Пилипа Орлика в м.Нікополі Дніпропетровської області, в розмірі 65817 грн. 55 коп.

Стягнуто з ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом - Нікополь» на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом - Нікополь», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує на те, що наданий позивачем акт №239 від 12.12.2014 року про залиття належного їй приміщення є неналежним і недопустимим доказом, оскільки його складено з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (№76), оскільки з нього неможливо встановити, де саме він складений та за яких обставин, невідомо чи оглядалось приміщення членами комісії, в акті відсутній підпис позивача, з акту неможливо встановити де саме стався порив, на якій частині труби, неможливо встановити чи зафіксовані сліди залиття сталися саме під час події 08 грудня 2014 року, чи вони вже були там раніше, тобто акт не містить всіх необхідних даних, які б установлювали вину відповідача, з акту неможливо встановити винну у залитті особу.

Апелянт зазначає, що порив стався на внутрішньо будинкових мережах теплопостачання, на момент залиття приміщення, виконавцем комунальної послуги з теплопостачання було Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго» на яке покладено обовязки проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту, утримувати внутрішньо будинкові мережі у належному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт.

Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що «локальная смета на строительние работы 2-1-1», надана позивачем на підтвердження завданих збитків у сумі 65817,55 містить явні відхилення від акту, що складався в 2014 році. Апелянт зазначає, що до цього кошторису включені роботи по ремонту всього нежитлового приміщення, яке експлуатується позивачем вже 4 роки, і взагалі невідомо, який там був ремонт, до подій затоплення. Звертає увагу, що в акті відображено, що сліди затікання містяться лише в кімнаті площею 28,8 кв.м. (стеля, сліди на стінах, дверний проріз), тоді, як з кошторису вбачається, що до ремонтних робіт включені такі заходи, як ремонт у ванній кімнаті, демонтаж та монтаж світильників, заміна плінтусів по всьому приміщенні, також включено ремонт кімнати площею 3,2 кв.м., що не відповідає опису подій, зафіксованих у акті від 12.12.2014 р. Відповідач вважає, що наданий позивачем кошторис не встановлює, що шкода яка завдана майну позивача, завдана саме діями відповідача, судом не зясовано де саме відбувся порив, та хто саме несе за це відповідальність, що позивачем не доведено розмір, завданої шкоди. Апелянт не погоджується з висновком суду, що відповідач як власник чи балансоутримувач має нести відповідальність за шкоду завдану позивачу, посилаючись на те, що він не є власником багатоквартирного будинку та мереж ані балансоутримувачем внутрішньо будинкових мереж.

Також, відповідач вважає, що акт готовності будинку до опалювального періоду 2014-2015 роки не може вважатись належним та достовірним доказом, оскільки з цього акту незрозуміло коли його складено, цей акт не встановлює вину відповідача, свідчить про те, що будинок був забезпечений теплом в опалювальний період, а отже відповідач належним чином виконав обовязки виконавця послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.

Апелянт просить врахувати, що позивачем пропущено строк позовної давності у три роки, оскільки з позовом до суду вона звернулась 15 грудня 2017 року, тоді, як подія мала місце 08 грудня 2014 року, у звязку із чим, суд повинен був застосувати строки позовної давності і відмовити у позові, у звязку з тим, що така вимога заявлялась відповідачем у відзиві на позов.

Відповідач наголошує на тому, що він був позбавлений права надати свої заперечення та зауваження, з тих причин, що заяви відповідача про розгляд справи виключно за участі представника відповідача були проігноровані судом першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, який колегія суддів не бере до уваги, оскільки в порушення вимог ч.4 ст.360 ЦПК України до відзиву не додані докази надіслання копії відзиву іншим учасникам справи, зокрема відповідачу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 є власницею вбудованого нежитлового приміщення, розташованого на 1 поверсі житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Пилипа Орлика, 50/9, загальною площею 45,2 кв.м. (а.с.8-13).

Відповідно до договору №31 від 15.09.2014 року «Про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території» (а.с.5), відповідач зобовязався забезпечувати надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, де знаходиться приміщення позивача по справі.

На аркуші справи 6 міститься Додаток №1 до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з зазначенням тарифів на послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених рішенням виконкому Нікопольської міської ради від 27.02.2008 року №159.

Відповідно до акту готовності до опалювального періоду 2014-2015 рр., стан мереж центрального опалення обєкта за адресою: м.Нікополь, вул.Дибенко (нинішня вул.ОСОБА_5), буд.50 в задовільному стані (а.с.7).

08.12.2014 року відбулося затоплення частини приміщення позивачки по справі внаслідок прориву внутрішньо-будинкової труби системи теплопостачання, що прокладена на горищі будинку, про що 12.12.2017 року комісією ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» складено ОСОБА_3 №239 (а.с.4).

В результаті залиття приміщення позивачці завдана матеріальна шкода у вигляді: деформованих конструкцій дверних отворів; зіпсованих шпалер на стінах та облицювання на стелі; поява плісняви на стінах; корозії приладів освітлення; 2 приміщення, площею 22,8 кв.м. та 3,3 кв.м., потребують відновлювального ремонту.

Вартість ремонтних робіт, згідно кошторисної документації, складає 65817 грн. 55 коп. (а.с.21-30).

Відповідно до п.3 ч.7 Договору№31 від 15.09.2014 року, ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» зобовязана утримувати внутрішньо-будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям. Так, перед початком опалювального сезону кожен власник, балансоутримувач тощо повинен проводити заходи та роботи, які готують будинок до теплопостачання. Без надання ОСОБА_3 готовності обєкта до опалювального сезону теплопостачання не розпочинається.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходив з того, що аварія в результаті якої було пошкоджено майно позивачки, виникла після надання ОСОБА_3 та перевірки на готовність до опалювального сезону, що вказує на неналежне виконання ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» своїх обовязків.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню; шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за №6 (з подальшими змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведені обставини, що з вини відповідача, внаслідок неналежного надання житлово-комунальних послуг, 08.12.2014 року через прорив внутрішньо-будинкової труби системи теплопостачання, що прокладена на горищі будинку, яка знаходиться в аварійному стані і потребує капітального ремонту, сталося затоплення частини приміщення позивачки по справі, що зокрема, підтверджено ОСОБА_3 №239 від 12.12.2014 року, складеного комісією ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» у складі: майстра ОСОБА_6, інженера ПТО ОСОБА_7, майстра ОСОБА_8, затвердженого директором підприємства ОСОБА_3 (а.с.4).

Доводи відповідача про те, що наданий позивачем акт №239 від 12.12.2014 року про залиття належного їй приміщення є неналежним і недопустимим доказом, оскільки його складено з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (№76), колегія суддів не сприймає, оскільки, як зазначено вище цей акт складено посадовими особами відповідача, затверджено його керівником підприємства, а не складено позивачем, тобто відповідальність за неправильне складення акту лежить на посадових особах відповідача та його керівника, отже акт є офіційним документом і належним та допустимим доказом.

З договору №31 від 15.09.2014 року «Про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території», підписаного директором ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1, вбачається, що відповідач зобовязався забезпечувати надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, де знаходиться приміщення позивача по справі (а.с.5).

Відповідно до п.3 ч.7 зазначеного договору, ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» зобовязана утримувати внутрішньо-будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям (а.с.5).

З акту готовності до опалювального періоду 2014-2015 рр., затвердженого тим же директором ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» ОСОБА_3 та головним інженером Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» Бєлкіним, вбачається, що стан мереж центрального опалення обєкта за адресою: м.Нікополь, вул.Дибенко (нинішня вул.ОСОБА_5), буд.50 знаходиться в задовільному стані. Акт складено представником НКП «Нікопольтеплоенерго» в присутності представника споживача в особі майстра ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» ОСОБА_6 і підписаний цими особами(а.с.7).

Отже доводи відповідача,що виконавцем комунальної послуги з теплопостачання було Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго», суперечать наявним в справі доказам, а саме п.3 ч.7 Договору №31 від 15.09.2014 року «Про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території», де вказано, що відповідач зобовязаний утримувати внутрішньо-будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям, тому колегією суддів відхиляються, як і доводи про те, що акт готовності до опалювального періоду 2014-2015 рр. є неналежним доказом, оскільки вони спростовуються наведеними вище обставинами.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності і наявності у суду підстав для відмови у задоволенні позову, колегія суддів не сприймає, оскільки вони є надуманими та суперечать матеріалам справи.

З позовної заяви позивача вбачається, що остання звернулася до суду з позовом 05 грудня 2017 року, що підтверджено штапмом суду вхідної кореспонденції за №24506, а також квитанцією про сплату судового збору, яка також датована 05 грудня 2017 року, тоді, як подія затоплення приміщення мала місце 08 грудня 2014 року, а акт було складено 12 грудня 2014, тобто позов подано в межах статті 257 ЦК України, а посилання відповідача щодо подання позову 15 грудня 2017 року є хибним, спростованим наявними у справі доказами (а.с.1,2).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про ненадання позивачем доказів щодо спричинених їй збитків в розмірі 65817 грн. 55 коп., оскільки вони спростовуються наявною в матеріалах справи «кошторисною документацією», наданою позивачем (а.с.21-30), тоді, як відповідач, маючи сумніви щодо правильності визначеного розміру шкоди не скористався своїм правом у відповідності ст.103 ЦПК України призначити експертизу.

Окрім того з матеріалів справи та оскаржуваного судового рішення видно, що відповідач ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» скористався своїм правом, відповідно до ст.178 ЦПК України, та 07 листопада 2018 року надав відзив на позовну заяву в якому висловив свою позицію щодо позовних вимог ОСОБА_1, яка була проаналізована судом першої інстанції і доводам, викладеним у відзиві на позов надана відповідна правова оцінка про, що зазначено у рішенні. (а.с.100-101).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд першої інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав строк для подачі відзиву на позов

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала ОСОБА_9 Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апелянта стосовно порушень судом першої інстанції права відповідача надати свої заперечення та зауваження виключно в судовому засіданні, колегія суддів з наведених вище підстав, відхиляє.

Слід зазначити, що суд призначав розгляд справи з викликом сторін, зокрема справа призначалась до судового розгляду на 21 листопада 2018 року на 14.30 год. ( а.с.92), однак в призначений день і час, через відпустку судді судовий розгляд було відкладено на 20 грудня 2018 року, про, що було відомо представнику відповідача, який в цей день подав суду клопотання про здійснення судового розгляду з викликом сторін (а.с.106), між тим 20 грудня 2018 року, сторони в судове засідання не зявилися, у звязку з чим, суд розглянув справу за наявними у справі доказами, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам, обставинам справи, відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: