ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 635/2499/18

Провадження № 22-ц/818/3463/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2019 року у складі судді Пілюгіної О.М.

у цивільній справі №635/2499/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

встановив:

17.04.2018 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути 122 400,00 грн. та 612 грн. 3% річних від простроченої суми, на загальну суму 123 012,00 грн. та судові витрати в розмірі 1230,12 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 21 листопада 2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, який оформлено розпискою, за умовами якого він надав відповідачу 1400,00 доларів США, що еквівалентно на дату звернення до суду за курсом НБУ 36 400,00 грн. та 8 6000,00 грн. що загалом складає суму 122400,00 грн. Позика була надана на зимовий період, оскільки метою позики був пошив зимнього спецодягу та закупівля для нього матеріалів, а таким чином відповідач повинен був повернути грошові кошти до 1 березня 2018 року.

Свої зобов`язання ОСОБА_2 своєчасно не виконав, що є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення Харківського районного суду Харківської області від 9 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, відтворюючи зміст позовної заяви, зазначає, про незгоду з висновком суду стосовно того, що фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір підряду на виконання робіт з пошиву одягу.

Посилаючись на положення ст.ст.837, 838-864 ЦК України та ст. 208 ЦК України, зазначає, що правочин між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ст. 206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі, в якому повинно зазначатися істотні умови договору. Однак, у судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що ніяких договорів він з ОСОБА_1 не укладав. Доказів повернення грошових коштів або матеріалу, на який позичав кошти, суду не надав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

В силу частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 21 листопада 2017 року ОСОБА_2 взяв грошові кошти в розмірі 1400 доларів США та 86 000,00 гривень на пошив спецодягу та купівлю матеріалу, про що свідчить розписка від 21 листопада 2017 року. ( а.с.10)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що мало місце укладення з відповідачем договору позики.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статтей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 3 ст.12 та частини 1 статті 81 ЦПК України саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати інші процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту розписки, наданої позивачем в обґрунтування позовних вимог не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 14000 дол. США , 86000 грн саме у борг, не встановлено обов`язку ОСОБА_2 повернути грошові кошти, крім іншого, не можливо встановити особу, від якої відповідач отримав грошові кошти.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_2 не заперечував факту написання ним розписки, проте заперечував отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх ОСОБА_1 , оскільки розписка була написана з метою вирішення питання щодо придбання матеріалу (тканини та фурнітури) для виконання господарського договору на виконання робіт із пошиву спецільного форменного одягу, що свідчить про виникнення між сторонами інших правовідносин ніж передбачених ст. ст. 1046-1050 ЦК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин між сторонами, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами договору позики, що спростовує доводи, викладені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до незгоди скаржника з висновком суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина