Справа № 298/1105/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Собослоя Г.Г. і Фазикош Г.В,

з участю секретаря Микуляк Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ігнатенка Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Великоберезнянського районного суду від 08 лютого 2016 року (у складі судді Тарасевича П.П.) за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про визнання прав та обов'язків іпотекодержателя на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - Банк) звернулося до суду з позовом у листопаді 2015 р.

Просило:

-визнати за Банком права та обов'язки іпотекодержателя на земельну ділянку площею 0,9429 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що належать ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2005 р., зареєстрованим за №2199 серії ВСК № 678557. Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №-12;

-внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження іпотекою на земельну ділянку площею 0,9429 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що належать ОСОБА_3 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2005 р., зареєстрованим за № 2199 серії ВСК №678557, іпотеко держатель - ПАТ «УкрСиббанк», іпотекодавець - ОСОБА_3

Позов мотивований таким.

26.09.2006 р. між Банком і ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позичальнику надано кредит у сумі 50000 доларів США, а 27.09.2006 р. - договір про надання кредиту №0, згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 80 000 доларів.

27.05.2008 р. між цими ж сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 80 000 доларів США.

У якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаними кредитними договорамиміж сторонами були укладені відповідні договори іпотеки, предметом яких стало нерухоме майно, а саме: туристична база «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 1853,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить іпотекодавцю - ОСОБА_3, на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1997 р.

При цьому, якщо в іпотеку передається будівля (споруда), яка розташована на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю, то іпотека поширюється і на належну іпотекодавцю земельну ділянку або її частину, на якій розташована відповідна будівля (споруда).

Банку стало відомо, що ОСОБА_3 оформила право власності на земельну ділянку площею 0,9429 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Цільове призначення земельних ділянок - для обслуговування туристичної бази «ІНФОРМАЦІЯ_1». Однак, іпотекодавцем не вчинено жодних заходів щодо передачі земельної ділянки в іпотеку Банку.

Загальна заборгованість відповідача перед Банком за всіма кредитними договорами станом на 03.11.2015 р. склала 1 575 488,22 грн.

Отже, визнання прав і обов'язків іпотекодержателя за Банком на земельну ділянку площею 0,9429 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер НОМЕР_2, які належать ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, слугуватиме реальному настанню правових наслідків, що обумовлені діючим законодавством, при передачі нерухомого майна в іпотеку.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 08 лютого 2016 р. позов задоволено: визнано за Банком права та обов'язки іпотекодержателя на земельну ділянку площею 0,9429 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що належать ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2005 р., зареєстрованим за №2199, серії ВСК №678557. Акт зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договору оренди землі № -12.

Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження іпотекою на земельну ділянку площею 0,9429 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що належать ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2005 р., зареєстрованим за №2199, серії ВСК № 678557, іпотеко держатель - ПАТ «УкрСиббанк», іпотекодавець - ОСОБА_3

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Адвокат Ігнатенко С.С. в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-справа була розглянута за відсутності позивача, яка не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи;

-суд першої інстанції помилково не врахував, що заявлені Банком позовні вимоги не є конкретними, в той час як нечіткі позовні вимоги задоволенню не підлягають;

-вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції неп визначився із колом належних відповідачів (не залучено суб'єкта державної реєстрації прав);

-судом першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів факт знаходження іпотечного майна на спірних земельних ділянках встановлено не було;

-сама по собі вимога про визнання за позивачем прав та обов'язків іпотекодержателя на спірні земельні ділянки без прив'язки до конкретного іпотечного договору та без указівки на забезпечувальне зобов'язання є неналежним способом захисту.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк проситьвідхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін. Узагальненні доводи заперечення зводяться до такого:

-згідно з вимогами ст. 6 ч.4 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на прав власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована;

-02.12.2008 р. за заявою ОСОБА_3 Банком було розглянуто питання реструктуризації проблемної заборгованості за кредитними договорами (протокол № 248), а серед обов'язкових умов значилася передача протягом 30 днів земельної ділянки під забудовою в іпотеку;

-Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (як у нашому випадку);

-ОСОБА_3 не довела факту порушення своїх прав оскарженим рішенням суду.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції визнав, що в спірних правовідносинах для захисту прав позивача слід визнати за ним права та обов'язки іпотекодержателя на земельні ділянки.

При цьому встановив обставини, які не оспорюються:

-укладення між Банком і ОСОБА_3 трьох кредитних договорів на загальну суму 210000 доларів США (50 тис.+80 тис. +80 тис.) і договору іпотеки, предметом якої стало нерухоме майно:туристична база «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 1853,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить іпотекодавцю - ОСОБА_3, на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1997 р.;

-оформлення ОСОБА_3 права власності на земельні ділянки площею 0.9429 га та 0.1543 га з цільовим призначенням - для обслуговування туристичної бази «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

-наявність у ОСОБА_3 станом на 03.11.2015 р. кредитної заборгованості на загальну суму 59301.77 доларів США (1575488.22 грн.).

Також суд установив, що вказані земельні ділянки не передані ОСОБА_3 в іпотеку Банку, а тому визнання прав та обов'язків іпотекодержателяза Банком на вказані ділянки слугуватиме реальному настанню правових наслідків, що обумовлені діючим законодавством, при передачі нерухомого майна в іпотеку.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції через невідповідність такого обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення таким вимогам не відповідає.

Апеляційним судом установлено таке.

За договорами іпотеки № 0 від 27.09.2006 р., № 0 від 26.09.2007 р. і № 0 від 27.05.2008 р. предметом договору (іпотеки) є нерухоме майно - туристична база «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 1853.9 кв. м із належними до нього спальним корпусом загальною площею 1303.4 кв. м (літ. А), спальним корпусом загальною площею 146.5 кв. м (літ. Б), павільйоном-їдальнею-баром загальною площею 262.9 кв. м (літ. ВВ), сан блоком загальною площею 27.6 кв. м (літ. Г), сараєм загальною площею 71 кв. м (літ. Д), очисною спорудою загальною площею 22.4 кв. м (літ. Е), шашличною загальною площею 20.1 кв. м (літ. Ж), огорожею (№ 1-4), спорудою (1), що належить ОСОБА_3 (іпотекодавцю) на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за домовленою вартістю (825090 грн., 3052074 грн. і 3496923 грн. відповідно).

Згідно з п.1.2., 1.2., 2.3. указаних договорів іпотекою забезпечується у повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за кредитними договорами № 0 від 27.09.2006 р., № 0 від 26.09.2007 р. і № 0 від 27.05.2008 р.відповідно.

Тобто, предметом іпотеки сторони визначили не єдиний об'єкт нерухомого майна, який складається із будівель та земельної ділянки, а лише будівлі та споруди туристичної бази «ІНФОРМАЦІЯ_1».

За приписами ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Оскільки спірні земельні ділянки площею 0,9429 га, кадастровий номер НОМЕР_1, і площею 0,1543 га предметом іпотеки не були, то в Банку не виникло щодо них жодних прав та обов'язків.

Як видно з доданого Банком до відзиву виписки з протоколу засідання кредитного комітету Закарпатського управління Західного регіонального департаменту № 248 від 02.04.2009 р. питання можливої передачі вказаних ділянок в іпотеку розглядалося Банком в аспекті реструктуризації кредитної заборгованості за заявою ОСОБА_3

Так, згідно з цим протоколом відкладальною умовою зазначено оформлення в іпотеку земельної ділянки під забудовою протягом 30 днів.

Однак, указана умова до реальних правових наслідків не призвела.

Згідно з положеннями ст. 6 ч.4 Закону України «Про іпотеку», на яку як на підставу заявлених вимог посилається позивач, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Зі змісту цієї норми вбачається, що визначальною умовою у питанні земельної ділянки є належність такої іпотекодавцю на праві власності саме перед укладенням договору іпотеки будівлі (споруди).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 придбала спірні земельні ділянки за договором купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 26.12.2005 р.

Відповідно до п.10 цього договору «Перехід права власності на земельну ділянку» обов'язок продавця передати земельну ділянку покупцю вважається виконаним і право власності на земельну ділянку переходить до покупця після повної сплати вартості земельної ділянки, реєстрації цього договору в державному реєстрі правочинів.

Між тим, позивач не довів, а суд першої інстанції не встановив момент переходу права власності до ОСОБА_3 за вказаним договором, що виключає обґрунтованість посилання позивача на ст. 6 ч.4 Закону України «Про іпотеку» як правову підставу заявлених вимог.

Окрім того, правовому аналізу підлягає також спосіб захисту, обраний позивачем.

Із цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує таке.

За правилами ст. 3 ч.1, ст.4 ЦПК України (у редакції, чинній на момент пред'явлення позову та розгляду справи з ухваленням рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Аналогічно врегульоване це питання ст. 15 та ст. 16 ч.1 ЦК України.

З урахуванням наведеного обов'язковому з'ясуванню підлягає питання щодо того, про захист яких саме прав ідеться та належність самого способу захисту цих прав.

Так, відповідно до вимог ст. 16 ч.2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту у виді визнанняза ним прав та обов'язків іпотекодержателя на земельні ділянки не узгоджується із передбаченими ч.2 ст. 16 ЦК України способами та не може бути віднесений до категорії інших способів, оскільки такий не визначенийні окремими законами,ні укладеними між сторонами кредитними та договорами іпотеки і застосування такого не випливає із загальних положень про судовий захист.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, апеляційний суд зважає також на те, що в кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Між тим, у кредитних правовідносинах між сторонами (Банком і ОСОБА_3) права Банку в повному обсязі забезпечені предметом іпотеки (нерухомим майном - будівлями та спорудами туристичної бази «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 1853.9 кв.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст. 15, 16, 575 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Ігнатенка Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_3 задовольнити. 2.Рішення Великоберезнянського районного суду від 08 лютого 2016 року скасувати. 3.У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про визнання прав та обов'язків іпотекодержателя на земельну ділянку відмовити. 4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 5.Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 р.

Судді: