Номер провадження: 22-ц/813/20/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представників відповідача ОСОБА_1 і позивачки ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року (одноособово суддя Чернявська Л.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

21.07.2016 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2012 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 24.01.2012 року та до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 24.01.2012 року та до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підставі рішення суду, 28.05.2012 року видано виконавчий лист про примусове стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, який знаходиться на виконанні у першому Приморському відділі Державної виконавчої служи Одеського міського управління юстиції (далі-ВДВС).

Посилаючись на те, що відповідач несвоєчасно і не у повній мірі сплачує аліменти на утримання 2/х дітей, позивачкою розрахована неустойка (пеня), відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, за період з 01.02.2012 року по 01.07.2016 року у розмірі 729 672,04 гривні, позивачка просила позов задовольнити.

Сторони не приймали участі у судовому засіданні 23.03.2017 року. Позивачка та її представник просили розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали і просили позов задовольнити, надавши згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач у судове засідання 23.02.2017 року повторно не з`явився.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2017 року позов задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 729 672,04 гривень. З ОСОБА_1 на користь держави суд стягнув судовий збір у розмір 6 890 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2018 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2017 року залишена без задоволення.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ОСОБА_1 не погодився із заочним рішенням суду від 23.02.2017 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду від 23.02.2017 року скасувати та ухвалите нове рішення, яким частково відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 зазначає:

Відповідач не погоджується із розміром неустойки, яку, на підставі рішення стягнув суд, оскільки судом під час здійснення розрахунку не було враховано те, що діти до 2015 року проживали разом із батьком та знаходились на його утриманні. Крім того, суд не врахував правову позицію Верховного Суду України від 01.07.2015 року щодо визначення розміру пені по заборгованості зі сплати аліментів.

За розрахунками відповідача, вважає, що розмір неустойки по аліментам, за період з січня 2015 року по травень 2016 року, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 01.07.2015 року становить 11 012,47 гривень, що підтверджується матеріалами справи.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи:

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на правову позицію ВСУ, висловлену у постанові від 11.09.2013 року, адже правильність такої позиції була підтверджена правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц, в якій суд зробив висновок про помилковість правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 01.07.2015 року, на яку посилається апелянт.

Твердження апелянта про те, що діти до 2015 року знаходилися на його утриманні не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами, апелянт не надав жодного доказу на підтвердження зазначених обставин.

Розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, відповідач не оскаржив, що також свідчить про безпідставність доводів щодо знаходження на його утриманні дітей до 2015 року.

Оскаржуване рішення суду винесено саме в інтересах дітей, адже батько жодного разу з 2012 року, з часу прийняття судом рішення про стягнення аліментів, належним чином не сплачував аліменти на утримання дітей, що не заперечує сам відповідач, у зв`язку із чим позивачка ОСОБА_2 самостійно несе тягар з утримання 2/х дітей.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2012 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 24.01.2012 року та до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 24.01.2012 року та до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4).

На підставі рішення суду, 28.05.2012 року видано виконавчий лист про примусове стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, який знаходиться на виконанні у ВДВС. Постановою державного виконавця ВДВС від 14.06.2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання 2/х дітей (а.с.6,7).

Станом на 07.08.2016 року відповідач ОСОБА_1 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання 2/х дітей, зокрема на утримання сина ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 1/3 частині з усіх видів заробітку боржника становить 54 594 гривень (а.с.8), а заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частині з усіх видів заробітку боржника становить 40 523 гривень (а.с.9).

За розрахунками позивачки неустойка (пеня) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з лютого 2012 року по червень 2016 року у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 становить 418 181,95 гривень, а на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі ј частині з усіх видів заробітку становить 311 490,09 гривень (а.с.2,3).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків утримувати дітей та його виконання, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення неустойки (пені) з відповідача на утримання 2/х дітей за період з 2012 по 2016 роки у розмірі 729 672,04 гривень виходив з того, що відповідач несвоєчасно і не у повному обсязі сплачував аліменти на утримання 2/х дітей, розрахунок неустойки (пені) відповідає вимогам правовій позиції ВСУ, викладених у постанові від 11.09.2013 року, справа №6-8цс13 (а.с.30,31).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ст. 195 ч.ч.1,2 СК України).

Відповідно до ст. 196 СК України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, яка сприяє належному виконанню зобов`язання, стимулюючи боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, стаття передбачає, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Розрахунок розміру пені по аліментам, наданий позивачкою узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, справа №572/1762/15-ц, відповідно до якого пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, справа №572/1762/15-ц, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?р=(А1?1%?Q1)+(А2?1%?Q2)+…(Аn?1%? Qn), де: ?р-загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів обраховується позивачем на момент подачі позову; А1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1-кількість днів прострочення сплати аліментів за перший місяць; А2-нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2-кількість днів прострочення аліментів за другий місяць; Аn- нарахована сума аліментів за останній місяць; Qn-кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 становить 54 594 гривень (а.с.8), заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 становить 40 523 гривень. За розрахунками позивачки, неустойка (пеня) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з лютого 2012 року по червень 2016 року в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 становить 418 181,95 гривень, а на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частині з усіх видів заробітку становить 311 490,09 гривень (а.с.2,3,176,177).

Оскільки розрахунок пені по аліментам, наданий позивачкою, здійснений відповідно до формули, яка приведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, справа №572/1762/15-ц, відповідно до якого пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, а також відповідають вимогам ст. ст. 180, 196 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи ОСОБА_1 у скарзі про те, що: судом під час здійснення розрахунку не враховано, що діти до 2015 року проживали разом із батьком та знаходились на його утриманні; суд не врахував правову позицію Верховного Суду України від 01.07.2015 року щодо визначення розміру пені по заборгованості зі сплати аліментів: за його розрахунками розмір неустойки по аліментам, за період з січня 2015 року по травень 2016 року, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 01.07.2015 року, становить 11 012,47 гривень, - не заслуговують на увагу.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що діти з 2012 року по 2015 рік проживали разом із відповідачем і знаходились на його утриманні.

Розрахунок неустойки узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 25.04.2018 року, справа №572/1762/15-ц, відповідно до якого, зокрема, Велика Палата Верховного Суду відійшла від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-94цс15 (а.с.176,177).

Відповідач, у встановленому законом порядку, не оскаржив розрахунок заборгованості по аліментам.

З врахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що неустойка за період з січня 2015 року по травень 2016 року становить 11 012,47 гривень, є безпідставними.

Аргументи представника позивачки у відзиві на апеляційну скаргу щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для відхилення апеляційної скарги.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що доведено факт неналежної сплати відповідачем аліментів на утримання 2/х дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом стягнення неустойки за період з 2012 року по 2016 рік.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.103 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу відповідача, у зв`язку з чим він не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч. 1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 30.07.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова