Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 752/13679/15-ц

провадження № 61-12644св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у складі судді Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Позов обгрунтовано тим, що сторони з 09 жовтня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. У листопаді 2012 року відповідач обманним шляхом вивіз дитину з України, пообіцявши її повернути через п'ять місяців після завершення курсу щеплень, розпочатого у Сполучених Штатах Америки, однак дитину станом на сьогодні не повернув.

Відповідач, який є громадянином України, на території України не проживає з 2009 року, а згідно з інформацією Міністерства внутрішніх справ України перебуває у розшуку за скоєння злочину.

Проживання дитини з матір'ю відповідає інтересам дитини, оскільки вона має можливість створити необхідні умови для проживання та належного розвитку дочки, задовольнити її гармонійний розвиток особистості у атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Дитина знаходиться під впливом відповідача, тому позивач просить визначити місце проживання дитини разом з нею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року позов задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Відібрано дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_6 і повернуто матері ОСОБА_4 за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1. Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_6 і повернення її матері ОСОБА_4 за попереднім місцем проживання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач фактично змінив місце проживання дитини без згоди її матері, що відповідно до частини першої статті 162 СК України є підставою для відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вказані представником ОСОБА_5 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема те, що представник відповідача за довіреністю юридичної освіти не має, у зв'язку з чим вимушена була звернутися до юриста ОСОБА_9, який у зв'язку з тяжким станом здоров'я сприйняв оскаржуване рішення як заочне, не можуть бути визнані судом поважними. Під час звернення до суду з апеляційною скаргою представник позивача не надав доказів на підтвердження того, що він не мав можливості у встановлений законом строк звернутися за юридичною допомогою до інших фахівців та оскаржити рішення суду першої інстанції. Інших поважних причин заявником не наведено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надішли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5

У березні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що представником ОСОБА_7 на виконання умов ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху надано аргументоване клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення суду першої інстанції.

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва правильно встановив, що рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, тому повинен був переслати апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

Голосіївський районний суд м. Києва проявив надмірний формалізм, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що під час звернення до суду з апеляційною скаргою відповідач не довів неможливість звернення до відповідного фахівця у галузі права у строк, встановлений для апеляційного оскарження.

Відповідачу вчасно надіслано рішення суду першої інстанції, тому відсутні підстави для поновлення пропущеного ним строку на апеляційне оскарження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року позов задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Відібрано дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_6 і повернуто матері ОСОБА_4 за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1. Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_6 і повернення її матері ОСОБА_4 за попереднім місцем проживання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 19 грудня 2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, у якій зазначала, що копію рішення відповідач отримав 01 грудня 2016 року та просила поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що відповідач вважав оскаржуване рішення заочним, у зв'язку з чим відповідач подав заяву про його перегляд, однак вказану заяву повернуто судом, оскільки справу розглянуто у загальному порядку.

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року зазначені представником відповідача причини пропуску строку визнані судом неповажними та відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційну скаргу залишено без руху, встановлено тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зокрема для подачі належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженою доказами.

27 січня 2017 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 до суду подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, у якому вона зазначала, що вона є представником відповідача за довіреністю, однак юридичної освіти не має, тому вимушена була звернутися до юриста ОСОБА_9, який внаслідок незадовільного стану здоров'я вважав оскаржуване рішення суду першої інстанції як заочне, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Відповідно до статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суд, згідно з частиною першою статті 73 ЦПК України 2004 року, поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України2004 року, якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Постановляючи ухвалу про відмову представнику ОСОБА_5 - ОСОБА_7 у відкритті апеляційного провадження на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що під час звернення до суду з апеляційною скаргою не надано доказів на підтвердження неможливості звернення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 у встановлений законом строк на апеляційне оскарження за юридичною допомогою до інших фахівців.

Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Норми ЦПК України 2004 року не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку та визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, установлених статтею 297 ЦПК України 2004 року, для відмови у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник пропустив встановлений статтею 294 ЦПК України 2004 року строк на апеляційне скарження та не навів переконливих доводів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для відкриття апеляційного провадження у справі.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив, що поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України», («CASE OF PONOMARYOV v. UKRAINE») рішення від 03 квітня 2008 року).

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають, оскільки зводяться до незгоди із визнанням судом причин пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик