Справа № 352/2508/18
Провадження № 2/352/329/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Гургули В.Б.

секретаря Кожуховської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Тисменицького районного суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачкою ОСОБА_1 в порядку задоволення вимог за договором про відступлення прав за іпотечним договором від 20.07.2018 року укладеного з Публічним акціонерним товариством «Банк Форум», права власності на передане в іпотеку майно, власником якого є відповідач ОСОБА_2

По суті заявлених вимог сторона позивача зазначила про те, що 20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» було укладено договір № 1217-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. ОСОБА_1 оплатила на користь ПАТ «Банк Форум» боргові зобовязання повністю у звязку із чим набула прав нового кредитора щодо відповідача ОСОБА_2 Про набуття прав кредитора ОСОБА_3 письмово інформувала ОСОБА_2, однак, останній її листи не отримував, оскільки, за словами позивачки переховується по різних адресах у звязку із наявністю у нього значної кількості боргів перед фізичними особами. Кредитні зобовязання ОСОБА_2 були забезпечені згідно іпотечного договору від 13.03.2008 року передачею в іпотеку нерухомого майна, а саме: двох нежитлових приміщень магазинів, розташованих у с. Милування та с. Стриганці Тисменицького району. 20 липня 2018 року між нею, ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» було укладено та нотаріально посвідчено договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого позивачка набула прав іпотекодержателя. Оскільки, договором іпотеки передбачалась можливість кредитора задоволити свої вимоги до боржника шляхом визнання права власності на передане в іпотеку майно позивачка просить в судовому порядку визнати за нею право власності на нерухоме майно, так як реалізувати свої наміри в позасудовому порядку не має змоги, оскільки, відповідач ухиляється від отримання будь-якої кореспонденції.

Від представника позивачки до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, а справу слухати у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав, про час та дату судового засідання повідомлявся за відомим адресами свого проживання у належний спосіб.

Суд вважає, що при таких обставинах існуюють всі підстави ухвалити заочне рішення, згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справичи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши подані стороною докази суд встановив наступне.

13 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за № 54/08/14/14-СІ згідно якого банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 79 000 тис. дол. США. На забезпечення виконання даного кредитного договору 13.03.2008 року між АКБ «Форум» та позичальником ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого згідно п. 1.2. предметом іпотеки виступало нерухоме майно

За змістом додатку № 1 до вказаного договору, позивачка оплативши кредитні зобовязання відповідача по кредитному договору № 54/08/14-CL від 13.03.2008 року набула прав нового кредитора щодо ОСОБА_2 Про те, що вона являється новим кредитором, ОСОБА_1 повідомила відповідача рекомендованим листом з описом від 13.07.2018 року. Також, слід зазначити, що кредитні зобовязання ОСОБА_2 були забезпечені згідно іпотечного договору від 13.03.2008 року передачею в іпотеку нерухомого майна, а саме:

1) приміщення магазину загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., Тисменицький р-н, с. Стриганці, вул. Шевченка, буд. 30а, орієнтовною вартістю 190 459,00 грн. Вказане приміщення магазину було придбано відповідачем шляхом укладення договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 31.01.2007 року та зареєстровано в реєстрі № 1-55.

2) приміщення магазину загальною площею 92,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., Тисменицький район, с. Милування, вул. Миру, буд. 78а, орієнтовною вартістю 275 595,00 грн. Вказане приміщення магазину було придбано відповідачем шляхом укладення договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 31.01.2007 року та зареєстровано в реєстрі № 1-51. Згідно акту оцінки вартості майна, яке передається іпотекодавцем ОСОБА_2 в іпотеку, вартість приміщення магазину загальною площею 92,4 кв. м. згідно оцінки банку складає: 275 595,00 грн., а приміщення магазину загальною площею: 65,1 кв. м. 190 459. 00 грн. 12.07.2018 року у м. Києві позивачка ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Банк Форум» договір № 1217-Ф про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до вказаного договору права вимоги, які відступалися банком новому кредитору випливали з кредитного договору №54/08/14-СІ від 13.03.2008 року та Іпотечного договору від 13.03.2008 року за р. № 636 боржником по яких виступає ОСОБА_2 Розмір прав вимоги складає: 53 766,63 дол. США або за курсом НБУ на дату укладення договору 1 410 151,12 грн. 12.07.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 одночасно з укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором укладено і нотаріально посвідчено договір про відступлення прав за іпотечним договором. Відповідно до п. 1.1 Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги первісний іпотекодержатель (ПАТ «Банк Форум») відступив новому іпотекодержателя (ОСОБА_1М.) всі права вимоги за кредитним договором № 54/08/14-СІ від 13.03.2008 року та Іпотечного договору від 13.03.2008 року за р. № 636. За змістом п. 1.3 Договору про відступлення прав за іпотечним договором сторони погодили, що права первісного іпотекодержателя передаються новому іпотекодержателя в тому стані, в якому вони є. Згідно з п. 1.4 договору предметом іпотеки визначено нерухоме майно, а саме зазначені два нежитлові приміщення магазинів. Договором передбачається, що права вимоги вважаються відступленими з моменту укладення цього договору на його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 6.3. Договору іпотеки від 13.03.2008 року права за яким відступлені до ОСОБА_1 передбачено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом п. 6.2 Іпотечного договору визначений цим розділом «Застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя» спосіб задоволення вимог не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші, встановлені чинним законодавством України, способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

31.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОСОБА_2 з письмовою заявою про отримання згоди на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна. Однак, відповідач письмових повідомлень листів на пошті за адресою свого проживання не отримує, а тому, позасудове врегулювання спору є неможливим.

На підставі досліджених доказів та встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову з огляду на наступне.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Згідно з ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини 3 вказаної статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Правові позиції щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно за іпотекодержателе висловлював Верховний Суд України в постановах від 26.12.2011 р., 11.12.2013 р. та 19.12.2014 р. а також Верховний Суд прийшов до даного висновку у своїй постанові від 15.03.2018 р. у справі № 910/4997/17.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо іпотекодавець не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, або у разі відмови реєстратора у державній реєстрації права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель має можливість звернутись до суду з позовом про визнання за собою права власності.

Іншими словами, іпотекодержатель зобов'язаний реалізувати передбачені іпотечним договором позасудові способи звернення стягнення і тільки у випадку протидії державного реєстратора у реєстрації права власності, чи оскарження рішення про реєстрацію права власності іпотекодавцем, судом може вирішуватись питання про право власності..

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором № 54/08/14-СІ від 13.03.2008 року укладеним з АКБ «Форум» належно не виконував, чим допустив заборгованість в сумі 53 766,63 дол. США що за курсом НБУ на дату 12.07.2018 року складає - 1 410 151,12 грн. ПАТ «Банк Форум» передав право вимоги у вказаній сумі ОСОБА_1, яка вимогу викупила за 278 600,72 грн. і набула прав нового іпотекодержателя за іпотечним договором від 13.03.2008 року. Перед новим кредитором відповідач також зобовязання не виконав. Позивачка зверталась до відповідача з вимогою виконати зобовязання і намагалась реалізувати своє право на позасудове врегулювання спору, однак, відповідач від такого уникає. Що надає право позивачці задоволити свої вимоги шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із вищевказаним із відповідача слід стягнути в користь позивачки судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 610-612, 625, 629, 1049,1054 ЦК України, ст.ст.1, 1, 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності задоволити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_1 в порядку задоволення вимог за договором про відступлення прав за іпотечним договором від 20.07.2018 року укладеного з Публічним акціонерним товариством «Банк Форум», права власності на передане в іпотеку майно:

1)приміщення магазину загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, буд. 30а, с. Стриганці, Тисменицький район, Івано-Франківська область, заставною вартістю 190 459,00 грн.

2)приміщення магазину загальною площею 92,4 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Миру, буд. 78а, с. Милування, Тисменицький район, Івано-Франківська область, заставною вартістю 275 595,00 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь позивачки ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві) 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Відповідач:

ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Суддя Гургула В.Б.