ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №583/2745/18

Номер провадження 22-ц/816/987/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 17 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вимоги якого уточнила (а.с. 14) та просила суд:

- зобовязати ОСОБА_2 привести поховання батьків у відповідність до вимог Закону України «Про поховання і похоронну справу» та відсунути поховання ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з родинного поховання ОСОБА_1 до могили своїх рідних на 0,5 м;

- стягнути з відповідача 1700 грн. матеріальної шкоди за переустановку памятника ОСОБА_7

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач вказала, що є користувачем земельної ділянки на Успенському кладовищі в м. Охтирка, на якій поховані її рідні. Поховання ОСОБА_6, матері відповідача, було здійснено з порушенням норм Закону України «Про поховання і похоронну справу», внаслідок чого земельна ділянка, користувачем якої вона є, була зменшена на 50 см та була пошкоджена могила її чоловіка ОСОБА_7, а саме: відпала плитка, похилився пам'ятник та розійшлися бордюри, переустановка чого коштувала 1700 грн. При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що суд не надав належної правової оцінки доказам по справі, з яких вбачається, що поховання членів родини ОСОБА_6 було проведено без додержання відстані 0,5 м між могилами родинного поховання ОСОБА_1. Також, заявник апеляційної скарги посилається на фальсифікацію доказів по справі. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що місцевий суд безпідставно проігнорував її вимогу про залучення КП Охтирської міської ради в особі директора ОСОБА_8 в якості співвідповідача, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача ОСОБА_9 у встановлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому, представник відповідача послався на недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами. Зокрема, ОСОБА_9 вказав, що позивач не надала доказів того, що вона є власником надмогильних споруд, а також факту їх пошкодження з вини відповідача і виконання ремонтних робіт та їх оплату. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач є користувачем лише поховання її чоловіка, а не сімейного, тому її позовні вимоги вважав безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поховання матері відповідача ОСОБА_6 було здійснено на земельній ділянці кладовища відповідно до дозволу, наданого компетентними органами, з дотриманням вимог Закону України «Про поховання та похорону справу», а обставини, на які позивач послалась у позовній заяві для підтвердження наявності підстав стосовно задоволення її вимог, не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, як вказав суд, позивач не надала доказів щодо неправомірності дій відповідача, в тому числі і стосовно заподіяння їй майнової шкоди, тому не було встановлено порушень її прав, свобод та інтересів зі сторони ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказувала на ті обставини, що на Успенському кладовищі у м. Охтирці по вул. Залізничній поховані її рідні, а саме: чоловік ОСОБА_10 помер у 2013 році, онук ОСОБА_11 помер у 1993 році, батько чоловіка ОСОБА_12 помер у 1974 році та мати ОСОБА_13 померла у 1965 році. При цьому, поруч із могилами її рідних знаходяться поховання рідних відповідача ОСОБА_2, а саме: її батька ОСОБА_5, який помер у 01.02.2002 року та матері ОСОБА_6, яка померла 21.11.2016 року.

Крім того, як вказала ОСОБА_1 у позовній заяві, поховання матері позивача ОСОБА_6 було проведено шляхом підкопування до могили її онука ОСОБА_11, внаслідок чого просів бордюр, похилилася надмогильна плита та частково памятник. Під час проведення похорон матері відповідача також була пошкоджена могила її чоловіка, так як розійшлися та просіли бордюри, відпала плитка, похилився памятник. Проведена нею переустановка памятника ОСОБА_10 у травні 2017 році коштувала 1700 грн. Таким чином, на думку позивача, порушивши вимоги закону України «Про поховання та похоронну справу», яким встановлено вимоги до розміщення поховань, дочка подружжя ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_2 провела поховання матері ОСОБА_6 впритул до могили її онука.

Відповідно до свідоцтва про поховання ОСОБА_7 похований на Успенському кладовищі у м. Охтирка 10 січня 2013 року (а.с. 39).

Згідно із свідоцтвом про поховання ОСОБА_2 21 листопада 2016 року здійснила поховання померлої ОСОБА_6 на Успенському кладовищі у м. Охтирка (а.с. 45).

Судом першої інстанції встановлено, що земля, на якій знаходиться Успенське кладовище у м. Охтирка, є обєктом комунальної власності відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №2278267 від 01 жовтня 2008 року.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач неодноразово зверталась до КП «Благоустрій» Охтирської міської ради та Охтирської міської ради зі скаргами щодо допущених порушень при проведенні поховань матері позивача ОСОБА_6 поруч з похованням членів сім'ї ОСОБА_7 (а.с. 40, 59 - 69).

Зокрема, у відповідь на скаргу позивача КП «Благоустрій» листом від 26 грудня 2016 року повідомило її, що, оскільки Успенське кладовище створено більше ста років, а нових місць для поховання немає, тому захоронення проводяться біля могил рідних та близьких, у зв'язку з чим відстані між проходами значно скорочені. ОСОБА_2 була попереджена, щоб при встановлені пам'ятника матері вона не порушувала допустимої відстані до захоронення членів родини ОСОБА_7 (а.с. 59).

12 червня 2017 року на скаргу ОСОБА_1 КП «Благоустрій» надало відповідь про те, що 21 вересня 2005 року Виконавчим комітетом Охтирської міської ради було прийнято рішення про часткове припинення поховань померлих на Соборному, Успенському та Миколаївському кладовищах і було вирішено надавати дозволи на поховання померлих на вказаних кладовищах згідно з договорами-замовленнями, враховуючи волевиявлення особи, яка взяла зобовязання поховати померлого, виключно в існуючих межах. Відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 16 грудня 2004 року поховання не повинні виходити за межі території державного плану, відстань між рядами повинна бути 1 метр, між ділянками поховань в рядку - 0,5 м. Оскільки Успенське кладовище старе, відстань між рядами не дотримана із самого початку його існування, тому захоронення проводяться біля могил рідних та близьких. Зі слів ОСОБА_2 було зясовано, що в 2002 році доглядач цього кладовища в межах місця родинного захоронення родини ОСОБА_6 надала місце для поховання її батька і на прохання матері зарезервувала місце для неї поруч з чоловіком. На той час на зарезервованому місці були чагарники та сміття, захоронень поруч не було. Відповідачу також передали вимогу позивачки щодо дотримання відстані між ділянками поховань, щоб в майбутньому була допустима відстань для поховання самої позивачки, але ОСОБА_2 відмовилася від перепоховання батьків, вважаючи, що з її боку не було жодних порушень і вона не бажає турбувати прах померлих батьків. При замірах було встановлено, що відстань між могилою онука ОСОБА_1 та могилою померлої ОСОБА_6 становить 0,55 м. Оскільки грубих порушень виявлено не було, позивачці було запропоновано знайти спільну мову з ОСОБА_2 та вирішити цей конфлікт мирним шляхом (а.с. 60).

19 червня 2017 року ОСОБА_1 була на особистому прийомі у міського голови Охтирської міської ради ОСОБА_14 При цьому, вона звернулася із скаргою на роботу директора КП «Благоустрій» щодо розподілу місць на кладовищі. 30 червня 2017 року директором КП «Благоустрій» була надана письмова відповідь, з якої убачається, що в листопаді 2016 року був здійснений виїзд на Успенське кладовище комісії у складі заступника директора КП «Благоустрій» ОСОБА_15, завідувача КПО ОСОБА_16 і ОСОБА_1, якою було оглянуто та зроблено заміри місць поховань онука ОСОБА_1 та матері відповідача ОСОБА_6, в ході чого не було виявлено пошкоджень могил та памятників. Насип щойно насипаної могили був здійснений впритул до плитки, яка не пошкоджена, бордюр зі сторони входу до місця родинного поховання ОСОБА_1 трохи просів від давності. Жодні споруди не осквернені та не пошкоджені. ОСОБА_2 неодноразово запрошувалася до КП «Благоустрій» на співбесіду, але вона, посилаючись на погане самопочуття, відмовлялася. Перепоховати своїх батьків ближче на 0,5 м до своїх родичів, щоб дотриматися допустимих відстаней, вона відмовилася. (а.с. 40).

07 серпня 2017 року ОСОБА_17 звернулася із скаргою до міського голови щодо ситуації з розподілом місць на кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 10 серпня 2017 року. За результатами порушеного питання був здійснений вихід на територію Успенського кладовища заявниці, начальника, головного спеціаліста-юрисконсульта управління та завідувача ритуальної служби КП «Благоустрій». В результаті обстеження місць поховання родин ОСОБА_6 та ОСОБА_17, вислухавши думку заявниці, враховуючи, що кладовище функціонує близько 100 років без розподілу його на ділянки-сектори, надати оцінку ситуації щодо розподілу місць на кладовищі не вдалося за можливе. Встановлено, що площа місця, як вважає позивач, «родинного поховання» ОСОБА_17 перевищує норми, визначені законодавством, а на території вказаного місця «родинного поховання» наявне місце між могилами, достатнє для здійснення ще одного поховання. Чинними нормативними актами не передбачено резервування місця для майбутніх захоронень (а.с. 64).

Поховання родин ОСОБА_17 та ОСОБА_6 були неодноразово обстежені комісіями, створеними управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради за результатами звернення ОСОБА_1 Проведеними обстеженнями встановлено наступне:

«Могили родини ОСОБА_1 розташовані наступним чином:

- подвійна могила «ОСОБА_18 1915-1974 рр. - ОСОБА_19 - 1902-1965», встановлений гранітний памятник, облаштована тротуарною плиткою;

- вільне місце, на якому встановлені стіл та лавка, має довжину по влаштованій тротуарній плитці - 1,88 м;

- могила «ОСОБА_11 1990-1993», встановлений памятник, облаштована тротуарною плиткою;

- могила «ОСОБА_7А.», встановлений гранітний памятник, облаштована тротуарною плиткою.

Могили ОСОБА_6 розташовані наступним чином:

- могила «ОСОБА_20 21.04.1929 - 1.02.2002 р.р.», встановлений гранітний памятник, відстань від початку могили до бордюрного каменю території, де встановлений стіл та лавка - 1,75 м;

- могила «ОСОБА_6 01.05.1932 - 21.11.2016 р.р.», відстань від початку могили, де встановлений деревяний хрест, до бордюрного каменю території захоронення ОСОБА_11 - 2,05 м, відстань від краю могили до початку памятника «Мединський С.» - 0,65 м. Зі слів заявниці після поховання «ОСОБА_6А.» ґрунт був накиданий до місця захоронення «Мединський С.», влаштування тротуарної плитки та гранітних памятників нею було проведено після захоронення «ОСОБА_5А.».

Вказані обставини підтверджуються відповідними актами від 11 жовтня 2017 року та 16 листопада 2017 року (а.с. 66 - 68).

З листа управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради від 10 серпня 2017 року за № 05/2219 вбачається, що площа так званого «родинного поховання» родини ОСОБА_7 перевищує визначені законодавством розміри. На території цього поховання наявне місце між могилами достатнє для здійснення ще одного захоронення (а.с. 64).

Крім того, з акта обстеження поховань на Успенському кладовищі від 04 червня 2018 року вбачається, що ділянка місця так званого «родинного поховання» ОСОБА_7 облаштована тротуарною плиткою, загальна площа якої становить 18,68 м2. Ділянка місця «родинного поховання» ОСОБА_5 також облаштована тротуарною плиткою біля гранітних пам'ятників, загальна площа яких становить 3 м2 (а.с. 69).

У судовому засіданні суду першої інстанції позивачка також зазначила, що 06 листопада 2017 року вона зверталася із скаргою до міського голови з питання складання акта обстеження поховань на Успенському кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 17 листопада 2017 року. З наданої відповіді слідує, що площа земельної ділянки, яку займає територія Успенського кладовища становить 7,6705 га. Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 16 березня 2005 року № 91 при Комунальному підприємстві «Благоустрій» створена ритуальна служба в місті, яка відповідно до Положення забезпечує функціонування місць поховань. Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 21 вересня 2005 року № 293 на території Успенського кладовища частково припинено поховання померлих. Територія кладовища не поділена на ділянки-сектори та ряди, так як кладовище функціонує понад 100 років. Міська рада, виконавчий комітет міської ради та його структурні підрозділи не мають повноважень щодо надання правової оцінки діям директора КП «Благоустрій» та громадянки ОСОБА_2

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд керувався Законом України «Про поховання та похоронну справу», який визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу» для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п'ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

До того ж, за умовами п. 1.7 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань (далі Порядок), затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193, сектори території місць поховань поділяються на ряди та місця, відстань між рядами повинна бути один метр, між ділянками поховань в ряду - 0,5 м.

Пунктом 2.4. вказаного Порядку передбачено, що за зверненням виконавця волевиявлення чи особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого.

На бажання виконавця чи особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

За умовами п. 2.8 Порядку під кожну могилу надається ділянка таких розмірів: для родинного поховання площею 6,6 кв.м.

Згідно з п. п. 2.5, 2.6 Порядку кожне поховання померлого здійснюється в окремій могилі. Довжина могили для дорослого повинна бути не менше двох метрів, ширина - 1 м, глибина - не менше 1,5 м від поверхні землі до кришки труни, з урахуванням місцевих ґрунтово-кліматичних умов. У разі поховання померлих дітей розміри могили можуть бути відповідно зменшені. Відстань від дна могили до рівня стояння ґрунтових вод повинна бути не менше 0,5 м, висота намогильного горбка - 0,5 м.

Виходячи з вимог ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувачем місця поховання (місця родинного поховання) - є особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене ст. 25 цього Закону.

Чинними на час поховання ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Правилами організації поховання та ритуального обслуговування в населених пунктах України, затверджених Наказом №10 від 03.03.1995 року Державного комітету з питань житлово-комунального господарства, родинних поховань не передбачалося.

Вказаного не було передбачено і нормативними актами, виданими до 2003 року.

Разом з тим, з набранням чинності Закону України «Про поховання та похорону справу» була введена можливість родинних поховань. Така можливість регламентована і наказом N 193 від 19.11.2003 року Державного комітету з питань житлово-комунального господарства.

Свідоцтва про поховання чоловіка позивача ОСОБА_7 та матері відповідача ОСОБА_6 не містять даних про те, що вказані особи поховані у місцях для родинного поховання.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст. 81 ЦПК України йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Аналіз указаних норм матеріального права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач є користувачем місця поховання її чоловіка ОСОБА_7 При цьому, вона не довела належними та допустимими доказами порушення її прав та законних інтересів під час поховання відповідачем матері ОСОБА_6 у листопаді 2016 року як щодо того, що ніби то за рахунок протиправних дій відповідача на 0,5 м була зменшена земельна ділянка, користувачем якої вона є, а також щодо наявності підстав для того, щоб відсунути на 0,5 м могили батьків відповідача від могил її чоловіка та родичів.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно проігнорував її вимогу про залучення КП Охтирської міської ради в особі директора ОСОБА_8 в якості співвідповідача не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

28 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про залучення співвідповідача ОСОБА_8, який, як вказала позивач, очолював КП «Благоустрій» на час виникнення спірних правовідносин (а.с. 79).

Згідно з ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у справі співвідповідача.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 24 вересня 2018 року, позивач не заперечувала проти призначення справи до розгляду. При цьому, судом було оголошено ухвалу про закриття підготовчого засідання і призначення справи до розгляду на 09 листопада 2018 року (а.с. 50 54).

Із зазначеного вбачається, що у судовому засіданні 09 листопада 2018 року суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення в якості співвідповідача ОСОБА_8 (а.с. 102).

В оскарженому рішенні позивачу було роз'яснено, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду із окремим позовом до колишнього керівника комунального підприємства.

Позивач не довела належними та допустимими доказами також твердження апеляційної скарги про те, що суд ухвалив рішення на підставі ряду сфальсифікованих доказів, зокрема, атів обстеження місць поховань на Успенському кладовищі, відповіді на скарги, свідоцтва про поховання ОСОБА_6 тощо.

При цьому, колегія суддів виходить з того, суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення взяв до уваги надані сторонами докази по справі, яким суд надав належну оцінку, а доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції.

Крім того, у справі відсутні докази того, що під час поховання матері відповідача за рахунок винних протиправних дій останньої було пошкоджено місце поховання чоловіка позивача, а саме: просіли бордюри, відпала плитка, похилився його памятник, внаслідок чого ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди у розмірі 1700 грн. (переустановка пам'ятника).

Перевіряючи доводи сторін по справі, колегія суддів бере до уваги ті обставини, що з матеріалів справи вбачається, що при обстеженні місць захоронень рідних сторін неодноразово створеними комісіями не було встановлено грубих порушень Закону України «Про поховання та похоронну справу», а площа поховання членів сім'ї родини ОСОБА_1 у розмірі 18,68 кв.м. перевищує розміри, встановлені Порядком утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193. До того ж, як вбачається з повідомлень перевіряючих органів на ділянці поховань рідних позивача наявне місце між могилами достатнє для здійснення ще одного захоронення (а.с. 64,66,68,69).

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_21