ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/261/19 Справа № 175/2890/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1 Суддя-доповідач: ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Територіальної громади міста Підгородне в особі Підгородненської міської ради, третя особа Садівниче товариство «Дружба», про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно виписки з протоколу зборів Садового товариства «Дружба» від 21.09.2013 року та заяви ОСОБА_6 від 02.05.2013 року, який передає позивачу у власність земельну ділянку №60 згідно усної домовленості між ними, а саме договору купівлі-продажу, позивач є членом Садового товариства «Дружба» та за нею закріплено земельну ділянку №60 в СТ «Дружба» у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області. Разом з набуттям нею права користування вище зазначеною земельною ділянкою до неї перейшли у власність сукупність будівельних матеріалів, з яких складається розташований на цій земельній ділянці старенький садовий будинок, побудований попередніми власниками ще в травні 1992 року. До позивача разом із земельною ділянкою перейшов у власність, розташований на ній садовий будинок який був збудований до 05.08.1992 року, а тому він не с об'єктом самочинного будівництва та не підлягає введенню в експлуатацію. Але у звязку, з тим, що позивач стала членом садівничого товариства тільки у 2013 році, а садовий будинок було збудовано у 1992 році вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності. Тому позивач просила визнати за нею право власності на садовий будинок загальною площею 41,0 кв.м., з відповідними господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці №60 загальною площею 0,055 га в Садовому товаристві «Дружба» у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року позов задоволено та визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок загальною площею 41,0 кв.м., з відповідними господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці №60 загальною площею 0,055 га в Садовому товаристві «Дружба» у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_7, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивачем представлено копію виписки з протоколу зборів Садового товариства «Дружба» від 21.09.2013 року, відповідно до якого позивач є членом Садового товариства «Дружба» та за нею закріплено земельну ділянку №60 в СТ «Дружба» у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 9 т.1).

Також суду представлено копію заяви ОСОБА_6 від 02.05.2013 року голові СТ «Дружба», в якій останній просить переоформити особовий рахунок ділянки №60 на ОСОБА_5 (а.с. 10).

Згідно представленого позивачем технічного паспорта від 26.07.2017 року на садовий (дачний) будинок №60 в СТ Дружба у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, будинок складається з двох кімнат, кухні та балкону загальною площою 41,0 кв.м. Садовий будинок (бетон, цегла, шифер) та мансарда побудовані у 1992 році; альтанка, лазня та вбиральня побудовані у 2013 році (а.с. 15 20 у т. 1).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10.10.1981 року перебував у зареєстрованому шлюбі з апелянтом ОСОБА_3, що підтверджується копією відповідного свідоцтва на а.с. 87 у т. 1. Шлюб вказаних осіб було розірвано 07.07.1998 року,що підтверджується копією свідоцтва на а.с. 98 у т. 1. Від шлюбу вказані особи мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, що долучено до матеріалів справи.

Згідно листа КП Бюро технічної інвентаризації Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, станом на 31.12.2012 року за адресою: м. Підгородне, СТ Дружба діл. 60, Дніпровський район Дніпропетровської області, - архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно відсутні (а.с. 247).

ОСОБА_6 помер 05.04.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно повідомлення державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області та копії спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його син ОСОБА_8

Стаття 41 Конституції України гарантує, то кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається, в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.ч. 1, 2, 4 статті).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, па якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 2. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положеннями ч. 3 ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до ст. 22 КпШтС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 23 КпШтС України передбачено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що спірний садовий будинок було побудовано у 1992 році, тобто у період перебування ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з апелянтом ОСОБА_3, - колегія дійшла висновку, що позивачем не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності вказаного подружжя на спірний садовий будинок.

Колегія наголошує, що позивачем не представлено суду будь-яких доказів наявності договірних правовідносин з ОСОБА_6 з приводу відчуження останнім саме спірного садового будинку на користь позивачки та не представлено доказів надання апелянтом згоди на здійснення такого відчуження.

Надана позивачем копія заяви ОСОБА_6 від 02.05.2013 року на імя голови СТ «Дружба» про переоформлення особового рахунку ділянки №60 на ОСОБА_5 (а.с. 10) не свідчить про відчуження ОСОБА_6 на користь позивачки спірного садового будинку.

Доводи позивачки, що між нею та ОСОБА_6 було укладено усний договір купівлі-продажу нерухомого майна не можуть бути прийняті до уваги судом; позовна вимога щодо визнання такого договору дійсним позивачкою не заявлена.

Позивачкою не надано доказів наявності у неї права власності на земельну ділянку №60 в Садовому товаристві «Дружба» у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області. Більше того, суду не надано доказів перебування вказаної земельної ділянки у власності ОСОБА_6

Твердження позивачки про проживання із ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу з червня 2012 року не свідчать про наявність підстав для визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно, враховуючи, що ОСОБА_9 не доведено факт побудови спірного садового будинку у будь-який інший час, ніж вказано у технічному паспорті.

Клопотань про надання доказів, витребування доказів судом, зокрема, про призначення судової експертизи позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Крім того, даний позов не було заявлено до належного відповідача ОСОБА_8, який у передбачений законом спосіб прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6, та безпідставно не було залучено до участі у справі апелянта ОСОБА_3, враховуючи, що позивачем не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

При вирішення даної справи місцевий суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, визнавши право на житловий будинок, тоді як позов було заявлено з приводу садового будинку.

Враховуючи викладені порушення норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору в сумі 1540,12 грн. з позивача ОСОБА_5 (а.с. 101 т.1).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_5 до Територіальної громади міста Підгородне в особі Підгородненської міської ради про визнання права власності на садовий будинок.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Територіальної громади міста Підгородне в особі Підгородненської міської ради про визнання права власності на житловий будинок відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 1540 (одна тисяча пятсот сорок) грн. 12 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді