Провадження №22-ц/824/6168/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 151,90 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_3 ) та споживає надані позивачем послуги, однак не сплачує кошти за це. Внаслідок такої несплати у відповідача утворилась заборгованість за період з 31.03.2013 року по 31.08.2016 року в сумі 27 769,27 грн., що складається із основного боргу - 11349, 96 грн., інфляційних втрат - 13752,34 грн., 3 % річних - 1692,73 грн.; а також заборгованість за період з 30.09.2016 року по 30.04.2018 року у сумі 84545, 19 грн., що складається з основного боргу - 7803,36 грн., інфляційних втрат - 509,54 грн., 3% річних -141,29 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року вищезазначений позов задоволений.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Скаргу обґрунтовує тим, що суд, вважаючи доведеними посилання позивача про фактичне споживання відповідачем послуг з утримання належного останній нерухомого майна, тим не менш наявність такого майна (його кількість) не перевірив. При цьому частина нежитлового приміщення, вартість утримання яких є предметом позову, ще у 2007 року відчужила на корить третьої особи. На даний час у власності відповідача перебувають нежитлові підвальні приміщення площе 60 кв.м., а не 151,9 кв.м., як стверджує позивач, у зв`язку з чим нарахування комунальних послуг були здійснені з невірного розрахунку. Крім того інфляційні втрати та 3% річних були нараховані без врахування листа Верховного суду України від 03.04.1997 року. Крім того не враховані всі оплати, проведені відповідачем, про що свідчить різниця оплати по квитанціям відповідача і розрахунком позивача. Не враховано, що розпорядження КМДА «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд» №668 від 06.06.2017 року скасоване рішенням Окружного адміністративного суду, яке з 20.12.2018 року набрало законної сили, відтак таким скасуванням та втратою чинності розпорядження КМДА №668 фактично поновлюється дія розпорядження №442 від 30.04.2015 року, що свідчить про необхідність перерахування заборгованості з урахуванням зниження ставки. За таких умов правові підстави для задоволення позову відсутні. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_3 . При цьому, незважаючи на відсутність належним чином укладених між сторонами договорів щодо послуг на утримання будинків і споруд та при будинкових територій, власником приміщень такі послуги фактично споживаються, що веде до обов`язку оплати їх вартості. З врахуванням наведеного суд першої інстанції й прийшов о висновку про задоволення позовних вимог. В той же час з наведеною позицією колегія суддів апеляційного суду погодитися в повній мірі не може.

Погоджуючись із загальним висновком про те, що власником приміщень мають бути сплачені вартість фактично спожитих послуг на утримання будинків і споруд та при будинкових територій, колегія звертає увагу на те, що при розрахунку вартості таких послуг позивачем вираховувався їх розмір, виходячи із 123,1 кв.м. загальної площі приміщень. В той же час відповідачем було представлено до суду апеляційної інстанції докази того, що в 2006-2007 р.р. нею було відчужено частину спірних нежитлових приміщень, внаслідок чого у її власності залишилася їх частина площею 60 кв.м. Про вказані обставини свідчать відповідні написи, зроблені нотаріусом на правовстановлюючому документі відповідача, а також відповідна довідка такого нотаріуса. При цьому, зважаючи на порушення судом першої інстанції встановленої законом процедури виклику сторони в судове засідання та розгляду справи за умови неявки такої сторони в засідання, внаслідок чого відповідач була позбавлена фактичної можливості представлення до справи доказів, надані до апеляційного суду вищевказані документи були прийняті судом та враховані при вирішенні справи. У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір плати за спожити послуги відповідачу були нараховані в завищеному розмірі та мають бути перераховані відповідно до розміру належного їй приміщення та платежів.

Окрім наведеного, колегія суддів зважає й на те, що в самому початку розрахунку позивача зазначений борг відповідача станом на 31.03.2013 року у розмірі 3045,44 грн., на який позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати. При цьому жодних даних з приводу того, з який період розрахований такий борг, яким чином його було розраховано, виходячи з яких даних було визначено його розмір, матеріали справи не містять. Зважаючи на відсутність такої інформації, необхідної для перевірки та доведення таких посилань позивача, сума боргу у розмірі 3045,44 грн. та здійснені позивачем нарахування на неї не може бути прийнята судом як недоведена.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підставі вищевикладеного, враховуючи належну відповідачу площу приміщень та здійснені нею за спірний період платежі, відхиляючи недоведені позивачем суми, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір заборгованості за фактично спожиті відповідачем послуги складає 2040,44 грн. Таким чином, зважаючи на наведену суму боргу та враховуючи представлений позивачем розрахунок, колегія суддів приходить до висновку про те, що заборгованість відповідача (з розбивкою її на відповідні періоди) виникла та має обраховуватися починаючи з грудня 2017 року. За таких умов на зазначену суму має бути нарахована 11,03 грн. інфляційнихвтрат та 4,51 грн. в якості 3% річних, що сумарно складає 2055,98 грн. Саме така сума й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, зважаючи висновки щодо того, з якого періоду можна рахувати виникнення боргу відповідача перед позивачем, суд відхиляє доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Безпідставними та непідтвердженими матеріалами справи є й посилання апелянта на застосування позивачем неналежного нормативного акту при здійсненні спірних нарахувань, що спростовується представленим до суду розрахунком боргу, відтак в цій частині апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. За подачу апеляційної скарги відповідач сплатила 2643,00 грн. судового збору. Таким чином, з урахуванням того, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог (5,82 % від заявленого розміру), на підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України відповідач має відшкодувати позивачу судовий збір у розмірі 102,55 грн., а позивач відповідачу 2489,18 грн. Таким чином з позивача на користь відповідача підлягає стягненню відшкодування судового збору відповідно до співвідношення задоволених позовних вимог та вимог, які не підлягають до задоволення, в загальному розмірі 2386,63 грн.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення. Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 2055 (дві тисячі п`ятдесят п`ять) грн. 98 коп., що складається з боргу - 2040 (дві тисячі сорок) грн. 44 коп.; інфляційних втрат - 11 (одинадцять) грн. 03 коп.; та 3% річних - 4 (чотири) грн. 51 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 різницю сплачених судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2 386 (дві тисячі триста вісімдесят шість) грн. 63 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько