ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4794/19 Справа № 212/8825/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 73 640,00 грн., у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 11 вересня 2014 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40%. При наступному переогляді висновком МСЕК від 11 липня 2017 року позивачу повторно встановлено 40%.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 38 420 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 38 420 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає глибинні моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманих ним професійних захворювань, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК. Вказує, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував того, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання став тривалий час роботи в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, які призвели до хронічного професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності.

Вважає, що суд не взяв до уваги те, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивача постійно турбує задишка при незначних фізичних навантаженнях, хронічний кашель, тяжкість та біль в грудній клітці під час дихання, окрім того відчуває моральні страждання у зв'язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім'ї.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вважає, що суд першої інстанції не повно і не всебічно з'ясував обставини, на які посилався відповідач, як на підставу своїх заперечень.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та є завищеним.

Також вважає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 28 травня 1996 року по 12 липня 2011 рік працював на посаді вантажника в ш. «Гвардійська» ДП «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». 12 липня 2011 року звільнений за станом здоров'я (а.с. 52-55).

Згідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 травня 2014 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень систем пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, через що позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та незручної робочої пози (а.с. 14).

Відповідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 14).

Висновком МСЕК від 11 вересня 2014 року ОСОБА_1 первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності (а.с. 8).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 11 липня 2017 року позивачу повторно встановлено 40 % втрати професійної працездатності (а.с. 10-11).

Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПАТ «Кривбасзалізрудком» виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Відповідно до Пункту 19 Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання у позивача є робота впродовж 15 років в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. При цьому, не встановлення конкретних посадових осіб відповідача відповідальних за виникнення професійного захворювання позивача, не знімає з підприємства відповідача відповідальності за спричинення моральної шкоди (а.с. 15).

Крім того факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Не погоджується колегія суддів й з доводами апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом в мотивувальній частині рішення надана правова оцінка лише аргументам та доводам позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи суд в рішенні врахував пояснення представника відповідача та відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» необґрунтований та занижений. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивача постійно турбує задишка при незначних фізичних навантаженнях, хронічний кашель, тяжкість та біль в грудній клітці під час дихання, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» і збільшити його з 38 420 гривень до 60 000 гривень.

У зв'язку з чим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо того, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищений, необґрунтований та не справедливий.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1.ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2018 року становив 1 762,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 704,80 грн. та не може перевищувати 8 810,00 грн.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1- задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1, збільшивши цей розмір з 38 420 грн. до 60 000 (шістдесят тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: