Дата документу 12.06.2019
Справа № 320/4163/19
Провадження № 2/320/2492/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Бахаєва І.М.,
за участі секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 01 грудня 2011 року, який посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2213 позивачкою придбано у власність 7/100 частин квартири АДРЕСА_2 . Вказана частина квартири фактично у просторових межах відповідає квартирі АДРЕСА_3 та є складовою квартири № 70-87. На теперішній час вона є власником вказаної нерухомості. При реалізації своїх прав власника квартири їй стало відомо, що до цього часі у вказаній квартирі зареєстровано місце проживання колишнього власника вказаної частини квартири відповідача по справі, у якого позивач і придбала нерухоме майно. З моменту укладання договору купівлі-продажу частини квартири вона відповідача не бачила та не спілкувалась із ним, за адресою реєстрації він весь час, тобто з 2011 року не мешкав та не мешкає, будь-які його речі у квартирі відсутні. В силу того, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Позивач всі витрати, пов`язані з утриманням квартири, несе самостійно. Вищевикладені обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частиною 1 статті 274 ЦПК України, закріплено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, … з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 травня 2019 року було відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та встановлено:
- відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали на подання відзиву;
- позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву на подання відповіді на відзив;
- відповідачу 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив на подання заперечення;
Учасникам справи було роз`яснено, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом, а у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У призначене судове засідання позивач не з`явилась, до суду надійшла заява з проханням рорзглядати справу за її відсутності. На позовних вимогах наполягає у повному обсязі.
Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Копія ухвали та інші судові документи направлялась рекомендованим поштовим відправленням за адресою зареєстрованого його місця проживання: АДРЕСА_4 . Поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за не запитом», тобто адресата не було вдома, та останній не звертався до поштового відділення з метою отримання поштового відправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи..
Таким чином, з урахуванням викладеного, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд, знаходить за можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 , 01 грудня 2011 року придбала у власність 7/100 частин квартири АДРЕСА_2 . Зазначена частина квартири фактично у просторових межах відповідає квартирі АДРЕСА_3 та є складовою квартири № 70-87. Вказані факти підтверджується: копією договору купівлі-продажу частини квартири від 01 грудня 2011 року, який посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2213; витягом з Державного реєстру правочинів № 10723598 від 01 грудня 2011 року; технічним паспортом за реєстраційним номером 767, електронним реєстром № 2163981; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 168415478 від 29 травня 2019 року./а.с.6-18/
Відповідно до рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 60/3 від 14 квітня 2016 року назву вулиці «Крупської» у м. Мелітополі Запорізької області змінено на « ОСОБА_3 »./а.с.19-22/
Відповідно до довідки з відділу реєстрації Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 2893 від 31 травня 2019 року, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ./а.с.25/
Згідно довідки виданої старшою по будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_4 та затвердженої директором ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» ОСОБА_5 від 29 травня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_4 (70-87), ОСОБА_2 не проживає понад 10 років та за весь цей час за вказаною адресою не з`являвся./а.с.5/
В силу того, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач в зазначеній квартирі не проживає понад 10 років, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача та перешкоджає їй належним чином користуватись та розпоряджатись власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Крім того, керується вимогами ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 263-265, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 29, 316, 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Повні відомості учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 (70-87).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (70-87),.
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ