КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4536/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року у складі судді Гончарука В.П. у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року заяву ОСОБА_3 за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року задоволено. Поновлено ОСОБА_3 строк на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі №426/14. Скасувано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №426/14 від 28 березня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, і відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3. Вказав, що оскільки до 15 грудня 2017 року питання про поновлення строку не розглядалося, процесуальна дія поновлення строку на подання заяви повинна здійснюватися за новою редакцією ЦПК України.

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що на момент прийняття рішенням Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 28 березня 2014 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, кредит було надано в іноземній валюті, а тому такий спір не підвідомчий третейським судам. Також поновив строк заявнику на подання заяви про скасування рішення третейського суду обґрунтовуючи тим, що заявнику стало відомо про існування рішення третейського суду лише 07 вересня 2017року.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі №426/14 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 задовольнено повністю: Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії та Договором кредиту в сумі 1618493,06 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 16584,93 гривень (а.с.25-26).

02 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (а.с.2-6).

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 вказала, що спір не був підвідомчий третейським судам, а тому рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року заяву ОСОБА_3 за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року задоволено. Поновлено ОСОБА_3 строк на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі №426/14. Скасувано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №426/14 від 28 березня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

У відповідності до ч.1 ст.3891 ЦПК України (у редакції від 03.08.2017 року) сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.1 ст.454 ЦПК України (у редакції від 28.08.2018 року) сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до статті 458 ЦПК України (у редакції від 28.08.2018 року) рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні за змістом положення містила і стаття 3895 ЦПК України (у редакції від 03.08.2017 року).

Як зазначає ОСОБА_3, і не заперечується учасниками справи, про існування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі №426/14 ОСОБА_3 дізналася 07 вересня 2017 року.

У відповідності до ч.2 ст.3891 ЦПК України (у редакції від 03.08.2017 року) заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів: стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до частини 7 статті 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

Встановлений процесуальним законом строк є присічним, можливість його поновлення нормами ЦПК України не передбачена.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 травня 2018 року в справі № 796/3/2017 та у постанові від 11 жовтня 2018 року в справі №796/151/2018.

Як вбачається зі змісту рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року, ОСОБА_3 у справі №426/14 є відповідачем, тобто стороною, а тому норми пункту 2 частини 5 статті 454 ЦПК України на неї не поширюються.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03) вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що поновлюючи строк суд першої інстанції не звернув увагу на набрання чинності новою редакцією ЦПК України - 15 грудня 2017 року, якою не передбачено можливості поновлення судом строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» частково знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про повернення заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року, відповідно до вимог статті 376, 454 ч.7 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375,454 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року скасувати повністю, і ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - повернути.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати у розмірі 1921,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «07» травня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко
СуддіЮ.О. Матвієнко О.І. Сліпченко