Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 522/3655/15-ц

провадження № 61-42549св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2017 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2018 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної власності подружжя, визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 2006 року до травня 2010 року ОСОБА_1 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та проживали у належній останньому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя продовжило проживати спільно однією сім'єю в указаній квартирі.

У цій квартирі у 2006 році за рахунок позивача були здійснені ремонтно-будівельні роботи, у результаті чого вартість квартири істотно збільшилась. Меблі, сантехніка та всі інші предмети облаштування квартири були придбані саме ОСОБА_1 За весь час сумісного проживання з ОСОБА_4 позивач сплачувала комунальні платежі, несла витрати на утримання квартири.

Незважаючи на наявність фактичних шлюбних відносин у колишнього подружжя з моменту розірвання шлюбу (27 травня 2010 року) і до смерті ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), отримати свідоцтво про право на спадщину на позивача не виявилось можливим.

ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_4 від першого шлюбу та не визнає права ОСОБА_1 на спірну квартиру та інше майно, замінила замки від дверей у спірній квартирі та перешкоджає позивачу у праві на проживання та користування указаним майном.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім'єю з 27 травня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати: квартиру АДРЕСА_1, а також диван (L-245), стіл, вертушку, пенал (Gautier), вітрини (Gautier), ліжко двоспальне (Gautier), шафу сіру, шафу (Gautier), телевізор «Sony», музичний центр, телевізор, кондиціонери (Panasonic), пральну машину (Siemens), стіл кухонний розсувний, стільці, холодильник (Liebherr), крісло (Мадрид), набори посуду, вилки, миски, каструлі, сковорідки спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності; зобов'язати ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за диван (L-245), стіл, вертушку, пенали (Gautier) - 2 одиниці, вітрини - 2 одиниці, ліжко двоспальне (Gautier), шафу сіру, шафу (Gautier), телевізор (Sony), музичний центр, телевізор, кондиціонери (Panasonic) - 2 одиниці, пральну машину (Siemens), стіл кухонний розсувний, стільці - 7 одиниць, холодильник (Liebherr), крісло (Мадрид), набори посуду, вилки, миски, каструлі, сковорідки у розмірі 196 720 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1 однією сім'єю у період з 27 травня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 99,4 кв. м об'єктом права спільної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 99,4 кв. м, що є об'єктом права спільної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_1 проживали однією сім'єю з 27 травня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, спільно займалися підприємницькою діяльністю, тому на майно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 поширюються положення глави 8 СК України, зокрема статті 74 СК України.

Вартість квартири АДРЕСА_1 під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 істотно збільшилась внаслідок трудових та грошових затрат подружжя, тому в силу вимог статті 62 СК України ця квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позивачу належить право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що у судовому засіданні доведено порушення прав позивача відповідачем, тому її право підлягає захисту шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку цієї квартири.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у червні 2013 року ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання факту розірвання шлюбу фіктивним, визнання спірного майна, зокрема і квартири, спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного майна. За результатом розгляду цього позову у справі № 522/557/13 ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Так під час розгляду справи № 522/557/13 судами були досліджені ті ж самі докази, що подані позивачем у цій справі. Проте, під час вирішення цієї справи суди залишили поза увагою встановлені обставини та висновки судів у справі № 522/557/13, які мають преюдиційне значення, та дійшли протилежних висновків, що заборонено процесуальним законом.

Крім того, рішенням у справі № 522/557/13, яке набрало законної сили, вирішено питання щодо права власності на спірну квартиру, тому ОСОБА_1 не мала права знову звертатися до суду з цим позовом.

Зібраними у справі доказами не підтверджено заявлені у справі вимоги, зокрема факт спільного проживання подружжя та вчинення цим подружжям, зокрема позивачем, дій (трудових та грошових затрат), внаслідок чого істотно збільшилась вартість квартири АДРЕСА_1. У матеріалах справи взагалі відсутні докази проведення ремонтних робіт.

Спірна квартира набута ОСОБА_4 до укладення шлюбу з позивачем, тому не може бути спільною власністю подружжя та, відповідно, предметом поділу між ними.

Крім того, експерт у своєму висновку не зазначив про істотне збільшення вартості квартири, а лише про вартість ремонту. У матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження цієї обставини - істотного збільшення вартості квартири.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Швець К. О., подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що вартість спірної квартири істотно збільшилася за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1, тому суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про визнання цієї квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зібраними у справі доказами підтверджено, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_4 до дня смерті останнього. Позивач мала постійний дохід від підприємницької діяльності та отримала майно у спадок, тому саме за її рахунок здійснювалися поліпшення в указаній квартирі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 вересня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 12 квітня 2002 року.

Спірна квартира придбана ОСОБА_4 відповідно до договору про пайову участь у будівництві житла від 07 грудня 2001 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06 грудня 2007 року в справі № 2-1276/2007 за позовом ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_4 від першого шлюбу) до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, затверджено мирову угоду, однією з умов якої є передача ОСОБА_4 колишній дружині ОСОБА_7 40 000 дол. США до підписання мирової угоди, а остання в свою чергу зобов'язалася виписатися до 31 грудня 2007 року з квартири АДРЕСА_1.

Виплата ОСОБА_4 грошової компенсації за квартиру ОСОБА_7 здійснювалася у 2007 році.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2006 року до 27 травня 2010 року.

Суди встановили, що після реєстрації шлюбу 26 серпня 2006 року вартість квартири АДРЕСА_1 істотно збільшилась внаслідок трудових та грошових затрат подружжя.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2017 року, проведеної судовим експертом Мазуровою І. С., орієнтовна вартість ремонтних робіт, які були проведені у квартирі АДРЕСА_1 станом на вересень 2006 року, становить 97 025 грн.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що восени 2006 року він проводив ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1.

Суди також встановили, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжували спільно проживати однією сім'єю були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права й обов'язки та спільно займалися підприємницькою діяльністю.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17.

У матеріалах справи наявний експертний висновок від 09 серпня 2017 року, яким визначено вартість ремонтних робіт, які були проведені у спірній квартирі на період вересня 2006 року.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази вартості квартири АДРЕСА_1 до та після її поліпшення, що є підставою для застосування норми частини першої статті 62 СК України.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Установивши, що вартість спірної квартири істотно збільшилась унаслідок здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Проте, суди вказані вимоги матеріального та процесуального права залишили поза увагою, дійшли висновків, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, надані позивачем квитанції про зняття з банківських рахунків коштів, довідка про отримання доходів, договори оренди нерухомого майна, документи щодо оформлення спадщини, тощо, на які посилалися суди під час вирішення спору, не підтверджують вартості спірної квартири до та після поліпшення, розміру фактичного внеску кожної зі сторін, які здійснювали такі поліпшення.

При цьому, доказування в силу вимог процесуального закону не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, суди не перевірили належним чином доводи відповідача, що судовим рішенням, яке набрало законно сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ спірної квартири та визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Також суди залишили поза увагою встановлені цим судом рішенням обставини, які мають преюдиційне значення.

Так, рішенням Апеляційний суд Одеської області від 15 квітня 2014 року у справі № 522/557/13, яке набрало законної сили, встановлено, що у червні 2013 року (після смерті ОСОБА_4.) ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до доньки померлого - ОСОБА_2, про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування.

Вказаним рішенням у справі № 522/557/13 встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 не проживали однією сім'єю після розірвання шлюбу. ОСОБА_4 проживав у квартирі АДРЕСА_1 один, а у ОСОБА_1 були відсутні ключі від цієї квартири на час, колиз ним (ОСОБА_4.) трапився інсульт.

Рішенням Апеляційний суд Одеської області від 15 квітня 2014 року у справі № 522/557/13 визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, зокрема квартиру АДРЕСА_1.

Проте, суди залишили поза увагою норми процесуального права, які визначають підстави звільнення від доказування, зокрема щодо обставин, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили.

Отже, судами не спростовано доводи відповідача, що під час розгляду справи № 522/557/13 судами були досліджені ті ж самі докази, що подані позивачем у цій справі, та встановлені обставини, які мають преюдиційне значення. Крім того рішенням у справі № 522/557/13, яке набрало законної сили, вирішено питання щодо права власності на спірну квартиру, тому ОСОБА_1 не мала права знову звертатися до суду з цим позовом.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суди вказані вище норми матеріального права залишили поза увагою, не перевірили належним чином доводи сторін по справі, не дослідили належним чином зібрані у справі докази, тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

При новому розгляді справи судам необхідно з'ясувати, чи є вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної власності подружжя, визнання права власності предметом позову у справі № 522/557/13, і за наявності для того підстав вирішити питання про закриття провадження у справі у відповідній частині цих вимог або залишення їх без розгляду. У випадку відсутності підстав для закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду судам необхідно встановити на підставі належним чином оцінених доказів обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська