КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/472/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6968/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Левківського БогданаКазимировича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року у складі судді Гальонкіної Ю.С.,

у справі за заявою адвоката Приймак Світлани Михайлівни в інтересах ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання особистої приватної власності,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання особистої приватної власності.

Під час провадження справи у суді першої інстанції представником ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що сторони у період з 15 грудня 2005 року по 14 березня 2014 року проживали разом як чоловік та жінка однією сім'єю без реєстрації шлюбу та за час спільного проживання сторонами було набуто у власність спірне нерухоме майно. Наразі між сторонами у справі виник спір про поділ спільного сумісного майна. Стверджує, що невжиття заходів печення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду в майбутньому, оскільки існує реальна загроза відчуження відповідачем спірних квартир.

Позивач просив накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, та на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року заяву задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити по справі нове рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що адвокатом позивача не надано доказів на підтвердження існування реальної, а не вигаданої загрози відчуження спірного майна, а також існування реальних намірів відповідача відчужити спірне майно. Крім того, розглядаючи двічі питання про забезпечення позову, у другому випадку суд не звернув уваги на ту обставину, що подана адвокатом позивача заява про забезпечення позову не відповідає вимогам чинного законодавства та задовольнив цю заяву, при цьому прямо порушуючи права відповідача не вживши заходи зустрічного забезпечення, а також не звернув увагу що майно на яке накладено арешт належить малолітнім дітям.

Скаржником також зазначено, що судом проігноровано ухвалу про залишення без руху первісної позовної заяви у зв'язку з виявленими в ній недоліками, а відтак до моменту усунення виявлених недоліків первісної позовної заяви, постановлення ухвали про забезпечення позову є необґрунтованим.

Посилаючись на вказане та те, що задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майна, суд зобов'язаний був застосувати заходи зустрічного забезпечення, шляхом накладення арешту саме на квартиру, титульним власником якої є позивач, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених в ухвалі доказів.

Зі змісту позовної заяви убачається, що предметом розгляду цивільної справи є спірне нерухоме майно сторін, а саме: квартира АДРЕСА_1, та квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також унеможливити ефективний захист прав чи інтересів позивача.

Згідно абзацу 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Твердження апеляційної скарги про те, що адвокатом позивача не надано доказів на підтвердження існування реальної, а не вигаданої загрози відчуження спірного майна, а також існування реальних намірів відповідача відчужити спірне майно, а зміст заяви не відповідає вимогам чинного законодавства та задовольнивши цю заяву суд, прямо порушуючи права відповідача не вживши заходи зустрічного забезпечення, не звернув увагу на те, що майно, на яке накладено арешт, належить малолітнім дітям, колегія суддів визнає колегія суддів визнає необґрунтованими й такими, що не спростовують доцільність застосування даного виду забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвалою суду про задоволення заяви про забезпечення позову не допущено порушень прав ОСОБА_2 та малолітніх дітей, не надано належних та допустимих доказів про таке і в поданій по справі апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що апеляційну скаргу подано лише в інтересах ОСОБА_2

Частинами 1-3 ст.154 ЦПК України вставлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З аналізу вищевикладених норм ЦПК України убачається, що розгляд судом заяви позивача про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, не суперечить вимогам законодавства, оскільки положеннями ст. 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов'язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а визначена ч. 3 ст. 154 ЦПК України обов'язковість зустрічного забезпечення має вичерпний характер й правовідносини сторін до вказаного переліку не відносяться.

Отже, розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів визнає правомірними висновки районного суду щодо наявності правових підстав до забезпечення поданого по справі позову.

Посилання на порушення судом норм процесуального права не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Враховуючи, що визначений ухвалою суду спосіб забезпечення позову є тимчасовою мірою, яка застосовується до вирішення спору по суті, а правомірність вимог позивача підлягає вирішенню за результатами розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги й залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Левківського БогданаКазимировича в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: