Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2641/13-ц
УХВАЛА

Іменем України

24.04.2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Яготин заяву ОСОБА_1 про роз"яснення рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 квітня 2014 року,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в котрій зазначено, що ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 22.04.2014 р. визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі. Відповідно до вказаного рішення за ним визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 з наступними приміщеннями: кухня площею 10,90 кв.м., жила кімната площею 14,80 кв.м., жила кімната площею 8,10 кв.м та 29/50 частин огорожі загальною вартістю 41 378 грн. Також вказаним рішенням за ним визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0377 га за адресою: м. Яготин, вул. Пирятинська, 3 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На даний час він не має можливості зареєструвати своє право власності з наступних підстав. З рішення суду витікає, що і він і його брат ОСОБА_2 володіють об"єктами житла, які є по суті окремими житловими одноповерховими будівлями з самостійними виходами на прилеглу земельну ділянку. Просив роз"яснити, чи є квартира АДРЕСА_2 індивідуальним житловим будинком.

В судове засідання сторони не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. В судовому засіданні установлено, що 22 квітня 2014 р. визнано мирову угоду, укладену між сторонами по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 з наступними приміщеннями: кухня площею 10,90 кв.м., жила кімната площею 14,80 кв.м., жила кімната площею 8,10 кв.м та 29/50 частин огорожі загальною вартістю 41 378 грн. та визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0377 га за адресою: м. Яготин, вул. Пирятинська, 3 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" містить роз"яснення, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Право приватної власності на індивідуальний жилий будинок слід відрізняти від права приватної власності на квартиру в багатоквартирному будинку, в якому житло виступає не тільки як об"єкт права власності, права володіння і користування, а й як об"єкт управління та експлуатації. В останньому випадку власнику належить не тільки квартира, а й фундамент, дах, сходи та інші частини будинку, які обслуговують квартиру, вони можуть складати спільну власність з державою, або якщо це будинок індивідуальних забоудовників-спільну власність учасників будівництва або співвласників багатоквартирного жилого будинку. Тому при використанні житла великого значення набувають спільні рішення співвласників багатоквартирного будинку, незалежно від організаційних форм, в яких здійснюється його утримання. Цивільний кодекс України виділяє дво-і багатоквартирні будинки, а також жилі будинки, не зазначаючи кількість квартир у них (ч.2 ст. 331, статті 351, 357,379, 380 ЦК України). Звичайно правовий режим дво- і багатоквартирного будинків значно відрязняється від індивідуального жилого будинку садибного типу. Стаття 381 ЦК України дає визначення садиби, до якої відноситься земельна ділянка разом із розташованим на ній жилим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно із ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала жилий будинок, переходить право на земельну ділянку, на якій він розміщений без зміни її цільового призначення. Якщо договором про відчуження жилого будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину, яка зайнята жилим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. Виходячи із зазначеного, індивідуальним жилим будинком повинна визнаватися індивідуально визначена будівля, яка складається із кімнат, а також приміщень допоміжного використання, призначених для задоволення громадянами побутових та інших потреб, пов"язаних із проживанням у такій будівлі. Будинок повинен мати номерний знак і покажчики встановленого зразка. Багатоквартирний жилий будинок-це жилий будинок з двома і більше квартирами. Допоміжні приміщення жилого будинку-це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Нежиле приміщення у багатоквартирному жилому будинку не належить до житлового фонду і може бути самостійним об"єктом цивільно-правових відносин. Згідно із ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як вбачається з матеріалів справи, будинок, який був поділений між сторонами є садибним/індивідуальним житловим будинком, який після поділу складається з 2 -х квартир. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України співласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз"яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. Так, частинами 1, 2 статті 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст.ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст. 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 "Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об"єктів нерухомого майна", затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за № 774/14041, об"єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції, а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об"єкти нерухомого майна. З матеріалів справи та ухвали Яготинського районного суду також вбачається, що біля індивідуального будинку, який підлягав поділу між сторонами існувала земельна ділянка, яка належала на праві власності попередньому власнику, в зв"язку з чим, судом за кожною із сторін було визнано право власності на частину земельної ділянки. Таким чином, ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 22.04.2014 р. була затверджена мирова угода про поділ індивідуального житлового будинку на дві квартири, що становлять собою окремі домоволодіння, які зберігають за собою основні ознаки індивідуального будинку: власні земельні ділянки для кожного домоволодіння (квартири) та спорудження будинку за рахунок коштів індивідуального забудовника.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про роз"яснення рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 квітня 2014 року задовольнити.

Роз"яснити, що після поділу будинку № 3 по вул. Пирятинській в м. Яготин Київської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожна квартира є окремим домоволодінням та відноситься до індивідуальних житлових будинків.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Яготинський районний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Литвин Л.І.