Справа № 369/9269/19
Провадження №2-з/369/36/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. розглянувши матеріали заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИЛА:

17.07.2019 року до суду надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду, яка була мотивована тим, у квітні 2007 року ОСОБА_1 разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_3 було продано належну їм квартиру АДРЕСА_1 , а кошти від продажу даної квартири на підставі усної домовленості віддали своєму сину ОСОБА_4 для оплати кредиту, взятого ним на придбання садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього заявник разом з ОСОБА_3 переїхали проживати до свого сина ОСОБА_5 в будинок, а з 15.05.2007 року були зареєстровані в даному будинку та постійно проживали в ньому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті було відкрито спадщину, яка складалася з будинку, проте, коли заявник разом з ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті їхнього сина ( ОСОБА_6 ), то дізналася, що колишня дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_7 26.04.2011 року вже прийняла спадщину одноособово, не повідомивши нотаріуса про наявність інших спадкоємців окрім неї. У зв`язку з навмисним неповідомленням ОСОБА_7 нотаріуса про наявність інших спадкоємців після померлого ОСОБА_6 , заявник була позбавлена можливості отримати спадщину, яка складалася з будинку. З метою відновлення свого порушеного права заявник звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2011 року недійним та визнання права власності на частину майна в порядку спадкування.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16.07.2013 року у справі № 369/1116/13-ц було визнано недійсним свідоцтво про право па спадщину за законом виданого ОСОБА_7 та визнано за заявником та ОСОБА_3 право власності на 1/3 садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та 1/3 земельної ділянки площею 0,053 га, що знаходиться на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в садовому товаристві «Стимул» по вул. Стимул 1, а також було визнано право власності лише на 2/3 частини вказаного будинку та земельної ділянки за ОСОБА_7 . Проте заявник так і не зареєстрували за собою право власності на підставі вказаного рішення суду через те, що вона не була обізнана у необхідності такої державної реєстрації права власності, але продовжувала проживати у вказаному садовому будинку.

При цьому ОСОБА_7 була обізнана з існуванням вказаного судового рішення, оскільки під час судового розгляду справи № 369/1116/13-ц заявник проживала з нею разом у будинку і безпосередньо повідомляла ОСОБА_7 про існуючий позов до останньої та необхідність явки до суду на чергові судові засідання.

Таким чином, частина домоволодіння право власності на яке визнано судом за заявником фактично належало ОСОБА_1 починаючи з 30.12.2009 року, тобто з моменту відкриття спадщини за померлим ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік заявника - ОСОБА_3 , заявник продовжувала проживати у будинку, проте влітку 2014 року ОСОБА_7 із застосуванням фізичної сили виселила заявника з будинку. Після виселення Заявник почала проживати у притулку для бездомних осіб.

Через відсутність грошових коштів та близьких родичів у м. Києві та Київській області, Заявник довгий час була позбавлена можливості звернутись за правовою допомогою до адвоката та з позовом до суду про поновлення своїх порушених прав. Згодом заявник отримала грошові кошти від родичів та звернулась до адвоката за наданням правової допомоги.

З моменту фактичного виселення Заявник з будинку і по теперішній час вона не припиняла спроб вселитися до будинку. Проте більшість таких спроб закінчувалися лише нанесенням їй тілесних ушкоджень та так і не дали бажаного результату,

Вже у 2016 році під час чергової спроби заявника вселитися до будинку виявилося, що ОСОБА_7 у Будинку вже не проживає. Натомість, невідомі особи повідомила заявника, що ОСОБА_7 позичила у них гроші та в якості забезпечення повернення грошових коштів уклала договір іпотеки, відповідно до якого передала Будинок в іпотеку, а тому вказаний будинок вже не належить ОСОБА_7 .

На момент передачі будинку в іпотеку, ОСОБА_7 не була і не могла бути єдиним власником будинку, проте не повідомила іпотекодержателя про права третіх осіб (співвласників) на вказаний будинок. При цьому ОСОБА_7 не повідомила нотаріуса, що посвідчував договір іпотеки, та іншу сторону правочину іпотеки, про існування інших співвласників та визнання у судовому порядку недійсною підстави за якою у неї раніше виникло право власності - свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_7 не виконала вказаної вимоги законодавства та не повідомила іншу сторону правочину та нотаріуса про існування інших співвласників будинку, що призвело до укладення договору іпотеки без відома та без згоди заявника. Аналогічно, без відома та згоди заявника, було укладено договір про відступлення права вимоги по договору потеки.

Згодом стало відомо, що право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору про відступлення прав за Іпотечним договором № 1434 виданим 31.08.2017 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В.

Право власності за ОСОБА_8 було зареєстроване 27.09.2017 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем.

Водночас право власності ОСОБА_9 на будинок виникло на підставі договору про відступлення прав за Іпотечним договором № 1434 виданим 31.08.2017 року, що суперечить вищевказаним вимог законодавства.

Маючи на меті захист своїх законних прав та інтересів заявник через свого представника - адвоката Петруню А.В. у квітні 2018 року звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

25.04.2018 року винесено ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/6282/18 про забезпечення доказів, якою у приватних нотаріусів Рогач В.В. та ОСОБА_10 . витребувано: вищевказаний Договір іпотеки; Договір про відступлення права за Іпотечним договором, №1434 укладений 31.08.2017року, та всі документи подані нотаріусу, сторонами даного договору, для його укладення.

Також ухвалою суду від 25.04.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича копії всіх документів поданих йому для реєстрації права власності на Будинок та земельну ділянку площею 0.053 га. де він розміщений.

Разом з тим ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/6282/18 про забезпечення доказів було виконано приватними нотаріусами ОСОБА_11 та ОСОБА_10 лише 13.05.2019 року, тобто більш ніж 1 рік тривало виконання ухвали суду. Нотаріусами було викопано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва лише 13.05.2019 року.

При підготовці позовних матеріалів 03.06.2019 року стало відомо, що 13.05.2019 року знову змінився власник будинку.

Зокрема, згідно отриманої Інформації №168995896 з Державного реєстру від 03.06.2019 року встановлено, що невідома особа подарувала ОСОБА_12 садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером 3 АДРЕСА_3 .

Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Левківською Галиною Сергіївною (адреса: АДРЕСА_4 ).

Маючи на меті захист своїх майнових прав та інтересів Заявник звернулася до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з заявою про забезпечення доказів.

14.06.2019 року винесено ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області про забезпечення доказів шляхом витребування у приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округ) Житомирської області Левківської Галини Сергіївни доказів: договору дарування №738, укладеного 13.05.2019 року між невідомою особою (дарувальником) та ОСОБА_12 (обдаровуваною), а також всі документи надані сторонами даного договору приватному нотаріусу Левківській ОСОБА_13 Сергіївні необхідні для його укладення та на підставі яких було подаровано садовий будинок АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 175.1 АДРЕСА_3 .

Ознайомившись з копіями вказаних документів заявнику та його представнику адвокату Дранчуку І.Я. стало відомо, що 13.05.2019 року ОСОБА_14 , згідно договору датування подарував ОСОБА_12 наступне майно: садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_7 ; земельну ділянку площею 0,05.32 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_3 .

Станом на 10.07.2019 року зареєстрованим власником вказаного нерухомого майна являється ОСОБА_12 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №173372327 від 10.07.2019 року

На підставі викладеного, представник заявника зазначає, що вказані обставини свідчать про намагання з боку відповідачів здійснити дії, які направлені на унеможливлення в майбутньому виконання рішення суду.

Заявник звертається до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даною заявою за місцем знаходження предмета спору: АДРЕСА_3 .

Тому заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно: садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_7 ; земельну ділянку площею 0.0532 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_3 товаристві АДРЕСА_3 .

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

На підставі викладеного та беручи до уваги те, що заява відповідає вимогам ст.ст. 149-151 ЦПК України, суддя вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи вищезазначене та керуючись стст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_7 .

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0.0532 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_3 товаристві АДРЕСА_3 .

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Києво-Святошинським РВ УДМС України в Київській області).

Інформація про боржника: ОСОБА_7 (адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Інформація про боржника: ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Інформація про боржника: ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Копію даної ухвали направити заявнику для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Дубас Т.В.