Провадження №2/760/3226/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», третя особа ОСОБА_2 про зобов'язання скасувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив зобов'язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» скасувати заборгованість за житлово-комунальні послуги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 по його особовому рахунку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Крім нього, у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2

Зазначив, що в квитанціях, які надходять на адресу його реєстрації, а саме АДРЕСА_1, Комунальне підприємство, крім поточного нарахування оплати спожитих комунальних послуг зазначає заборгованість в розмірі 4785,67 грн., яка утворилась більш ніж три роки тому і не підлягає сплаті позивачем, як споживачем, у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача ОСОБА_1

Крім того, в судовому засіданні 20.03.2019 року позивач надав пояснення в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та просила відмовити у задоволенні позову.

Крім того, в матеріалах справи міститься відзив представника відповідача в якому вона зазначила, що недотримання строків позовної давності може бути підставою для відмови у позові, а не для його задоволення, а також не може бути підставою для списання нарахованого боргу за позовом боржника.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, врахувавши заяву представника відповідача, надані пояснення у судовому засіданні позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1995 року НОМЕР_1 та є власником особового рахунку за зазначеною адресою НОМЕР_2.

Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2

Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» перейменоване на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» та віднесено до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до розпорядження №279 від 06.05.2015 року «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, яке передано до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» житловий будинок АДРЕСА_1 закріплено на праві господарського відання та разом з прибудинковою територією обслуговується його структурним підрозділом ЖЕД №903.

04.04.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення в рівних частинах з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 7339,16 грн., індекс інфляції в сумі 553,67 грн. та 3% річних в сумі 383,46 грн., судового збору в сумі 114,70 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.05.2013 року було скасовано вищевказаний судовий наказ.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що на сьогоднішні день в квитанціях, які надходять за адресою його місця проживання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», крім поточного нарахування оплати за спожиті житло-комунальні послуги, зазначає заборгованість у розмірі 4785,67., яка утворилась більш ніж три роки тому та не підлягає сплаті позивачем у зв'язку із закінченням строку позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої вказано позивачем, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття рішення на підставі доказів, що стали неповним через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Отже, недотримання позовної давності може бути підставою для відмови у позові, а не для його задоволення, а також не може бути підставою для списання нарахованого боргу за позовом боржника.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації:

введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером;

користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи;

ведення на договірних засада бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб'єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності;

самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах.

Згідно зі ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1, як власника квартири АДРЕСА_1, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Зобов'язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» щодо скасування з особового рахунку заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту.

Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифі на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг.

Таким чином, Київська міська державна адміністрація (виконавчий орган Київської міської ради) має право на встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» відповідно здійснює лише нарахування за житлово-комунальні послуги відповідно до діючих розпоряджень Київської міської державної адміністрації.

Квартира АДРЕСА_1 є придатною для проживання, підключена до системи централізованого опалення, водопостачання та водовідведення.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в свою чергу не надав жодних доказів того, що він не отримував житлово-комунальні послуги у спірний період часу, а тому можна дійти висновку, що споживач отримував від виконавця житлово-комунальні послуги та відповідно повинен сплатити кошти за їх користування, тобто споживач знаходиться у фактичних договірних відносинах із виконавцем.

Керуючись Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», третя особа ОСОБА_2 про зобов'язання скасувати заборгованість за житлово-комунальні послуги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя