Дата документу 17.04.2019 Справа № 336/887/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/887/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О. В.
Провадження № 22-ц/807/746/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 у особі представника Вельможко Анни Ігорівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.05.2013р. ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а саме, надав відповідачу кредит, а відповідач не виконувала своїх зобов»язань з щомісячної сплати тіла кредиту та нарахованих відсотків, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість перед банком. Посилаючись на вказані обставини та умови договору б/н від 29.05.2013р., АТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 65 912,08 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3 960,47 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 56 346,40 грн.; заборгованість за пенею - 1990,35 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процента складова) - 3114,86 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором б/н від 29.05.2013р. в сумі 62 297 грн. 22 коп. (заборгованість за кредитом - 3960,47 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 56346,40 грн.; пеня та комісія - 1990,35 грн.).

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 у особі представника

Вельможко А.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, нез'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Вельможко А.І. підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її, представник банку просив відмовити в задоволенні скарги та залишити рішення без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши в їх межах матеріали справи, витребувавши у банку інформацію, яка є необхідною для перевірки скарги, та вивчивши її, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.05.2013р. ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Судом з»ясовано на підставі пояснень представника відповідача, що відповідач не оспорює факт підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29.05.2013р.

Су вказував, что своїм підписом в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідач погодилась з тим, що Пам'ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та анкета-заява складають договір про надання банківських послуг.Також своїм підписом в Анкеті-заяві ОСОБА_3 підтвердила, що ознайомилась і згодна із Тарифами банку і Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді (а.с. 6).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні та необхідні для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору про надання банківських послуг передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а отже, підписавши анкету - заяву, відповідач підтвердила укладення договору про надання банківських послуг в належній (письмовій) формі та досягнення згоди з усіх істотних його умов.

Згідно з положеннями ст.ст.634,638 ЦК України, відповідач, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію позивача та приєдналась до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг та на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві.

Оскільки зміст укладеного між сторонами договору від 29.05.2013 року зафіксовано в окремих документах, то з огляду на приписи статей: 207, 634, 639, 642 ЦК України, суд дійшов висновку, що письмова форма правочину, укладеного між сторонами, дотримана.

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стосовно виконання банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами спору договором, то суд вважав, що матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому умовами укладеного між сторонами договору, а відповідач ОСОБА_3 користувалась тривалий час кредитними коштами.

Також суд з»ясував, що ОСОБА_3 не зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідною письмовою заявою про закриття картрахунку.

Так, відповідно до розрахунку позивача та виписки по картковому рахунку ( а.с. 4-5,

(а.с.84-87), відповідач ОСОБА_3 систематично користувалась кредитною карткою ПриватБанку та вносила кошти в рахунок погашення заборгованості за договором.

Але вказані платежі на погашення кредиту та відсотків носили нерегулярний характер, та сплачувались із запізнення і не в повному обсягу щомісячного нарахування. Тобто відбувалось неналежне виконання відповідачем договору.

Зважаючи на вказані обставини та згідно наданої оцінки доказам у справі, суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 29.05.2013 р. було укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідачем належним чином не виконані, внаслідок чого станом на 31.12.2017р. у відповідача існує заборгованість за кредитним договором у сумі 65 912,08 грн., з них: заборгованість за кредитом - 3960,47 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 56346,40 грн., по пені - 1990,35 грн. Цей розрахунок заборгованості судом визнано обґрунтованим, тому позов в цій частині було задоволено.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення штрафів, суд виходив із того що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за фактично одне й те саме порушення зобов'язань: у виді пені у розмірі 1990,35 грн. та штрафів: штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 3114,86 грн. (процентна складова), що суперечить положенням ст.61 Конституції України.

Насамперед, апелянт в скарзі наголошує на тому, що не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, а тому їх не можна вважати складовою кредитного договору, заява не містить виду послуги (типу чи виду картки), яку відповідач бажала отримати на її підставі, а тому відсутні докази щодо погодження укладання кредитного договору між сторонами у справі.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі адвоката Вельможко А.І. вказує на те, що суд не перевірив правильність розрахунків банку, стягнувши відсотки, розмір яких та порядок нарахування не з»ясовував, що привело до визначення заборгованості по відсоткам у сумі, яка в 14 разів перевищує тіло кредиту, що, на думку, відповідача, не може бути правильним. Також відповідач не була попереджена про будь-які зміни процентної ставки, що унеможливлює застосування зміненої ставки за процентами.

Вказує апелянт, в тому числі, що судом не перевірені періоди нарахування відсотків та строк дії картки, оскільки після настання строку виконання зобов»язання нарахування за кредитним договором припиняються, а лише застосовується відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Перевіривши вказані доводи скарги, колегія вважає їх часткового обгрунтованими, з огляду на наступні встановлені в ході апеляційного розгляду обставини.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доводи відповідача про те, що договір між нею та банком укладено не було спростовуються вже тим, що її представник в судовому засіданні не заперечувала факту підписання анкети-заяви відповідачем, а також на стадії апеляційного розгляду не заперечувала факту отримання картки ОСОБА_3 та користування нею, а також періодичні перерахування на картку грошових коштів.

Факт отримання картки підтверджується також світлинами, наданими банком, на яких

зафіксовано ОСОБА_3 з отриманими картками ( а.с. 108).

Обставини користування ОСОБА_3 наданою карткою підтверджуються випискою по її рахунку про рух коштів НОМЕР_2 з якої вбачається, що остання активно користувалась карткою протягом тривалого періоду, здійснюючи зняття коштів, покупки та переказуючи кошти на картку для погашення заборгованості ( а.с. 105-106).

Отже, попри те, що в заяві не було зазначено про отримання картки, за наданими доказами підтверджується факт отримання картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відповідачем та фактичне і тривале користування нею. Крім того, відповідач вказала свій мобільний телефон, номер якого був прив»язаний до картрахунку, та погодилась з тим, що буде отримував смс-повідомлення про здійснені операції на мобільний.

В заяві відповідач зазначила, що ознайомлена та згода з усіма умова, викладеними у Пам»ятці клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які становлять складові єдиного договору про надання банківських послуг, укладеного між нею та банком, та з якими її ознайомлено в письмову вигляді.

Те, що клієнт не читала їх або знайомилась неуважно, не надає підстави вважати, що банком не було виконано обов»язку щодо ознайомлення клієнта з ними.

Банком було наведено, що саме у цій редакції діяли Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи, та відповідно до вимог ст.ст. 624, 639 ЦК України відповідач приєдналась до них.

Отже, всі перелічені обставини та докази свідчать про те, що сторони уклали договір про надання банківських послуг, який виконувався сторонами.

Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, а підписання договору згідно з п. 2.1.1.2.4 є погодження клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту, тобто як тільки він самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чеку (розрахунок через термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника.

Для перевірки доводів апеляційної скарги колегією ухвалою від 04 березня 2019р. були витребувані від банку роз»яснення щодо нарахування відсотків за користування кредитом та інформацію і докази щодо строку дії картки, виданої ОСОБА_3 на підставі анкети -заяви від 29.05.2013р. ( а.с. 175).

На виконання ухвали банком було надано інформацію щодо строку дії картки НОМЕР_2 відкритої 29.05.2013р., який становив до 04/17, тобто картка діяла до 30.04.2017р.

З позовом до суду банк звернувся 21.02.2018р., а останній платіж ОСОБА_3 здійснила 07.05.2016р. в сумі 500 грн., що є більшим від встановленого мінімального платежу, перервавши строк позовної давності за минулим періодом, та з цієї дати трирічний строк мав спливти 07.05.2019р. Отже, строк позовної давності банком пропущено не було.

Що стосується ставки та порядку нарахування відсотків, то встановлено в ході апеляційного розгляду наступні обставини.

Встановлено, що згідно Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості.

За користування кредитом та овердрафтом банк нараховує відростки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік (п. 2.1.1.2.7).

Розмір та строки щомісячних мінімальних обов»язкових платежів зазначено в Тарифах: до 02.04.2014р. - 7 %, після цієї дати - 5 % від суми заборгованості (сума використаного кредиту), але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості. Строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним.

Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості по кредиту ( п. 2.1.1.12.4).

У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесенні щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою

Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором (п. 1.1.1.88).

Так, згідно з Тарифами первісно базова процентна ставка за користування кредитними коштами була визначена у розмірі 2,5 % на місяць; з 01.09.2014р. - 2,9 % на місяць, з 01.04.2015р. - 3,6 на місяць ( а.с. 7).

Щодо формули нарахування відсотків на поточну та на прострочену заборгованість, то вона до квітня 2014р. та після квітня 2014р. була різною.

До 04.2014р. діяла наступна формула нарахування відсотків:

І. на поточну заборгованість:

N х М/360 х Y/100 =Z

N - поточне тіло кредиту,

М - відсоткова ставка

360/365 - кількість днів у році

Y - кількість днів

Z - сума нарахованих відсотків

ІІ. на прострочену заборгованість:

N х М/360 х Y/100 =Z

N - поточне тіло кредиту,

М - відсоткова ставка

360/365 - кількість днів у році

Y - кількість днів

Z - сума нарахованих відсотків

Тобто до 02.04.2014 року як для поточної, так і для простроченої заборгованості діяла однакова відсоткова ставка для нарахування відсотків.

З 04.2014р. банком були внесені зміни до Умов та правил надання банківських послуг та тарифів в частині розміру відсотків, які затверджені Наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014р., згідно з яким у разі виникнення прострочених зобов»язань відсотки нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості.

Діючі з 04.20174р. формули нарахування відсотків:

І. на поточну заборгованість:

(N + А) х М/360 х (2 або 1) х Y/100 =Z

N - поточне тіло кредиту,

А - нараховані відсотки та санкції ( в попередньому місяці)

М - відсоткова ставка

360/365 - кількість днів у році

2 або 1 - коефіцієнт відсоткової ставки, 1 - застосовується у разі належного виконання зобов»язань, 2 - підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості

Y - кількість днів

Z - сума нарахованих відсотків

І. на прострочену заборгованість:

(N + А) х М/360 х 2 х Y/100 =Z

N - поточне тіло кредиту,

А - нараховані відсотки та санкції ( в попередньому місяці)

М - відсоткова ставка

360/365 - кількість днів у році

2 - підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості

Y - кількість днів

Z - сума нарахованих відсотків

Тобто на прострочену заборгованість відсотки нараховуються в подвійному розмірі. Якщо частина боргу використана/нараховувалась вже після підвищення відсоткової ставки, розрахунок процентів на ці суми необхідно здійснювати за новою відсотковою ставкою.

Отже, з розрахунку вбачається, що банк застосовував при нарахуванні відсотки у різний період користування кредитними коштами ту процентну ставку, яка була чинна у цьому періоді.

Представник відповідача наголошувала на занадто великій сумі заборгованості за відсотками, якщо базова ставка прийнята як 2,5 % щомісячно, але нею не було враховано, що процентна ставка не була незмінною величиною, змінювалась відповідним наведеним вище чином.

Заперечуючи проти зміни процентної ставки без погодження з клієнтом, представник не врахувала також наступних обставин.

Розмір процентної ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картрахунку на умовах, визначених п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Також, 15.08.2014р. відповідачу банком було направлено смс-повідомлення про підвищення відсоткової ставки по договору, починаючи з 01.09.2014р. до 2,9 % на місяць, а 15.03.2015р. направлено смс-повідомлення про підвищення відсоткової ставки по договору, починаючи з 01.04.2015р. до 3,6 % на місяць відповідно, що передбачено умовами договору.

На підтвердження цим обставинам банком надані скріншоти, згідно з якими на телефон ОСОБА_3 за № НОМЕР_1 дійсно були спрямовані відповідні зазначені смс-повідомлення та зазначено час їх надходження на телефон клієнта ( а.с. 191-192).

Відповідно до п. 1.1.2.1.5 до обов»язку позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахунку.

Відповідно до п. 1.1.2.1.6 Умов та правил надання банківських послуг до обов»язків клієнта, зокрема, відноситься: у разі незгоди зі змінами Правил або/та Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком.

Після отримання вказаних смс-повідомлень про збільшення процентної ставки відповідач до банку з приводу незгоди не зверталась, виписку по рахунку не запрошувала, закрити рахунок не просила, заборгованість попередню не погасила, а продовжувала користуватись кредитними коштами ще майже 2 роки після останнього підвищення процентної ставки.

Таким чином, з»ясовано, що апелянт неправильно нараховувала відсотки, не врахову-

вала їх змінений розмір, а тому помилково вважала, що заборгованість по ним є занадто за-

вищеною та неправильно розрахованою банком.

Між тим, колегія, перевіривши відповідність застосованої в розрахунку процентної ставки, встановила, що проценти визначались у кожному періоді саме за тою ставкою, яка діяла на час їх нарахування.

Проте, колегія вважає, що заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про необґрунтованість нарахування відсотків після закінчення строку дії картки.

Строк дії картки визначено 04/17, тому строк кредитування припинився 30.04.2017р.

Тому заборгованість по відсоткам, яку банк нарахував після 30.04.2017р., не може бути стягнута з відповідача, оскільки строк повернення кредиту настав, а тому після цього не можуть здійснюватись будь-які нарахування, обумовлені договором на період строку його дії.

Це відповідає правовій позиції, висловленій у постанові від 28.03.2018р. у справі

№ 444/9519/12 Великою Палатою Верховного Суду, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, відсотки можуть бути стягнуті тільки в тому розмірі, який нарахований станом на 30.04.2017р. - 32 083,54 грн.

Що стосується пені у розмірі 1990,35 грн., то вона станом на 30.04.2017р. була нарахована в розмірі 1190,35 грн., а тому її стягнення судом у повному обсягу є неправомірним.

Зважаючи на вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості та розміру судових витрат. Так, заборгованість по відсоткам підлягає зменшенню з 56 346,40 грн. до 32 083,54 грн., заборгованість по пені підлягає зменшенню з 1990,35 грн. до 1190,35 грн., у зв»язку з чим загальний розмір заборгованості, стягнутий судом, зменшиться з 62297,22 грн. до 37 234,36 грн.

Змінюючи рішення суду, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Так, банком за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. за матеріальні вимоги на суму 65 912,08 грн., а задоволено позов апеляційним судом на суму 37 234,36 грн., тому банку до компенсації за рахунок відповідача належить сума судового

збору у розмірі: 1762 х 37234,36 : 65912,08 грн. = 995,37 грн.

Відповідач ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 2 643 грн., оспорюючи стягнуту суму у розмірі 62 297,22 грн., а задоволено позов на суму 37234,36 грн., тому їй до компенсації за рахунок позивача належить судовий збір в сумі: 2643 х 37234,36 : 62297,22 = 1579,69 грн.

Проведеним взаємозаліком визначено, що з банку на користь відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі: 1579,69 - 995,37 = 584,32 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника Вельможко Анни Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2018 року змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат, стягнувши з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 29.05.2013р. в розмірі 37 234 (тридцять сім тисяч двісті тридцять чотири) гривні 36 копійок, в т.ч. тіло кредиту - 3 960 (три тисячі дев»ятсот шістдесят) гривень 47 копійок, відсотки в сумі 32 083 (тридцять дві тисячі вісімдесят три) гривні 54 копійки, пеня в сумі 1190 (одна тисяча сто дев»яносто) гривень 35 копійок.

Стягнути з АТ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 584 (п»ятсот вісімдесят чотири) гривні 32 копійки.

В решті рішення залишити без змін (в частині відмови у стягненні штрафів).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: