Справа № 134/331/19
Провадження № 22-ц/801/1304/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуСправа № 134/331/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г.,

Суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Голубецька сільська рада Крижопільського району Вінницької області,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року, постановлене у складі судді Зарічанського В.Г., в приміщенні того ж суду, повний текст якого виготовлено 22 квітня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голубецької сільської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі посилаючись на те, що з 23.10.2014 року вона працює на 0,5 штатної одиниці посади техпрацівника дошкільного навчального закладу «Ромашка» с. Голубече Крижопільського району Вінницької області. Рішенням 39 сесії 6 скликання Голубецької сільської ради від 29 травня 2015 року вирішено питання про ліквідацію ДНЗ «Ромашка» в с. Голубече. Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 14.04.2016 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 року, визнано протиправним і скасовано вказане рішення сільської ради, зобов`язано Голубецьку сільську раду відновити роботу ДНЗ «Ромашка» с. Голубече Крижопільського району Вінницької області. Однак, робота ДНЗ «Ромашка» відповідачем не відновлена, а ОСОБА_1 не отримує заробітну плату, хоча фактично є працівником ДНЗ «Ромашка». Просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 110584,5 грн. та витрати пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 5000 грн. Позивач розрахувала суму позовних вимог виходячи з того, що вона працювала в ДНЗ «Ромашка» з 23.10.2014 року по 02.03.2019 року на посаді техпрацівника з заробітною платою 0,5 посадового окладу, що не може бути меншим мінімального розміру заробітної плати 110584,5 грн.. Станом на день звернення до суду, розмір мінімальної заробітної плати складав 4173 грн.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 19.04.2019 року провадження у справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 28.10.2014 року по 26.09.2016 року закрито, оскільки стягнення за цей період здійснено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02.02.2017 року у справі №134/827/16-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.09.2017 року.

Рішенням Крижопільського районного суду від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково, стягнуто з Голубецької сільської ради Крижопільського району на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 51667, 55 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволені решти позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по заробітній платі має стягуватися саме з Голубецької сільської ради, як засновника дошкільного навчального закладу «Ромашка» с. Голубече Крижопільського району Вінницької області, що підтверджено постановою Верховного суду від 12.12.2018 року у справі № 134/1579/15-ц.

В апеляційній скарзі Голубецька сільська рада просила скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. Вказала, що під час розгляду справи судом першої інстанції помилково не враховано, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу саме ДНЗ «Ромашка» і ніколи не перебувала у трудових відносинах із Голубецькою сільською радою, а тому суд першої інстанції розглянув справу не залучивши до участі у ній належного відповідача. Окрім того зазначила, що рішенням апеляційного суду від 02.02.2017 року у справі №134/827/16-ц саме з ДНЗ «Ромашка» була стягнута заробітна плата на користь позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що заявник апеляційної скарги не заперечує наявність трудових відносин між ОСОБА_1 та ДНЗ «Ромашка», а також того, що ДНЗ «Ромашка». Окрім того, Голубецька сільська рада не надала доказів того, що завідувач ДНЗ наділений повноваженнями виплачувати працівникам заробітну плату, у зв`язку з чим вважає, що доводи апеляційної скарги про належним відповідачем у справі є ДНЗ «Ромашка» є необгрунтовані. Разом з тим, звертає увагу на Постанові Верховного суду від. 12.12.2018 року, у якій зазначено, що виплату заробітної плати працівникам ДНЗ «Ромашка» с. Голубече має здійснювати сільська рада і відповідно із сільської ради має стягуватися заборгованості по зарплаті.

Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що з 28 жовтня 2014 року позивач працює на посаді техпрацівника дошкільного навчального закладу «Ромашка» с. Голубече, Крижопільського району Вінницької області, її заробітна плата становить 0,5 посадового окладу. 12 вересня 2014 року 32 сесією 6 скликання Голубецької сільської ради прийнято рішення № 770-32/2014 «Про ліквідацію ДНЗ «Ромашка» с. Голубече шляхом утворення комунального закладу ясла-садок комбінованого типу «Калина» Голубецької сільської ради». Постановою Крижопільського районного суду від 15 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 року, вказане рішення сільської ради визнано протиправним та скасовано. Рішенням 39 сесії 6 скликання Голубецької сільської ради від 29 травня 2015 року повторно вирішено питання про ліквідацію ДНЗ «Ромашка» с. Голубече. Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 року, зазначене рішення визнано протиправним і скасовано. Однак, рішення суду щодо відновлення роботи ДНЗ «Ромашка» фактично не виконане. Ухвалою суду від 19.04.2019 року провадження в справі за вимогами позивача про оплату заборгованої заробітної плати за період з 28.10.2014 року по 26.09.2016 року закрито, оскільки вказані вимоги вирішені рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02.02.2017 року в справі №134/827/16-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.09.2017 року, яким стягнуто з ДНЗ «Ромашка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за вказаний період.

Постановляючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що Голубецька сільська рада, як засновник ДНЗ «Ромашка», не виконала постанову суду від 14.04.2016 року, а тому саме відповідач порушує право позивача на працю та одержання винагороди, яке гарантоване ст.43 Конституції України. Позивач не звільнений з займаної посади, трудові відносини з відповідачем на час розгляду справи не припинені, а тому суд задовольнив частково вимоги позивача про стягнення заробітної плати з Голубецької сільської ради за період з 27.09.2016 року по 19.04.2019 року.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про дошкільну освіту» дошкільний навчальний заклад є юридичною особою і діє на підставі статуту.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про дошкільну освіту» рішення про створення, реорганізацію приватного дошкільного навчального закладу приймається засновником (власником) за наявності необхідної навчально-методичної та матеріально-технічної бази, педагогічних кадрів, а також з дотриманням санітарно-гігієнічних норм, правил і стандартів за погодженням із відповідним органом виконавчої влади з питань освіти та відповідним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Згідно зі статтею 49 постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 року № 305 «Про затвердження Положення про дошкільний навчальний заклад» фінансово-господарська діяльність дошкільного навчального закладу провадиться відповідно до законодавства та його статуту.

Пунктом 1.5. Статуту дошкільного навчального закладу «Ромашка» с. Голубече Крижопільського району Вінницької області визначено, що засновником дошкільного закладу є Голубецька сільська рада. Засновник або уповноважений ним орган здійснює фінансування дошкільного закладу, його матеріально-технічне забезпечення, надає необхідні будівлі з обладнанням і матеріалами, організовує будівництво і ремонт приміщень, їх господарське обслуговування, харчування та медичне обслуговування дітей.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив, що заробітну плату необхідно стягувати із засновника ДНЗ «Ромашка» - Голубецької сільської ради, оскільки у Статуті відсутнє право ДНЗ «Ромашка» як юридичної особи мати свій розрахунковий рахунок і самостійно здійснювати фінансові операції. Усі фінансові надходження, у тому числі від батьків або осіб, які їх замінюють; добровільні пожертвування і цільові внески фізичних і юридичних осіб, акумулюються на рахунках сільської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не перебував у трудових відносинах із Голубецькою сільською радою, а рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02.02.2017 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.09.2017 року вирішено стягнути заборгованість по заробітній платі саме з ДНЗ «Ромашка», є необґрунтованими виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по цивільній справі №134/1579/-ц підтверджено правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у спірних правовідносинах заборгованість по заробітній платі має стягуватися саме з Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області, що узгоджується зі Статутом ДНЗ «Ромашка», Законом України «Про дошкільну освіту». У вказаній постанові зазначено, що суд правильно стягнув кошти з сільської ради, а не з ДНЗ «Ромашка», оскільки ДНЗ «Ромашка» є юридичною особою і діє на підставі Статуту, в якому визначено, що засновник або уповноважений ним орган здійснює фінансування дошкільного закладу, його матеріально-технічне забезпечення, надає необхідні будівлі з обладнанням і матеріалами, організовує будівництво і ремонт приміщень, їх господарське обслуговування, харчування та медичне обслуговування дітей (пункт 1.5 Статуту).

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права та обставини, встановлені при розгляді цивільної справи № 134/1579/15-ц та 134/827/16, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати за період з 27.09.2016 року по 19.04.2019 року сумі 51667,55 грн..

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що позивач повторно звернулась з позовною заявою до неналежного відповідача безпідставні, оскільки ДНЗ «Ромашка», хоч і є юридичною особою і діє на підставі Статуту, однак у ньому відсутнє право ДНЗ «Ромашка`мати свій розрахунковий рахунок і самостійно здійснювати фінансові операції та визначено, що засновник або уповноважений ним орган здійснює фінансування дошкільного закладу, а усі фінансові надходження ДНЗ «Ромашка» акумулюються на рахунках сільської ради. В матеріалах справи наявні копії угод про передачу коштів з районного бюджету Крижопільської районної ради до сільського бюджету Голубецької сільської ради на фінансування різних сфер, в тому рахунку і фінансування дошкільної освіти. Відтак, безпосереднє фінансування ДНЗ «Ромашка» здійснюється його засновником Голубецькою сільською радою, а тому саме остання і є належним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, суд першої інстанції здійснив вірний розрахунок суми заробітної плати, що підлягає стягненню. Окрім того, доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду вдруге не є підставою для скасування законного рішення суду, оскільки у тій частині, що вже була предметом розгляду, суд провадження закрив та вирішив питання про стягнення заборгованості по заробітній платі виключно за новий період.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги, заява про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає, а понесені витрати на правничу допомогу заявником апеляційної скарги залишаються за ним.

Керуючись 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Голубецької сільської ради Крижопільського району вінницької області залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді /підпис/ Рибчинський В.П.

/підпис/ Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом

Суддя С.Г. Копаничук