ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1319/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/525/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Губар В.С., Кузюри Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бивалькевич Т.В.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач:Парафіївська селищна рада Ічнянського району Чернігівської області,

особа, якя подала апеляційну скаргу: заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області про визнання права в порядку спадкування на довічне володіння земельною ділянкою,

прізвище судді: Карапиш Т.В.; місце ухвалення рішення: м. Ічня,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області з позовом, в якому просила визнати за нею право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 14, 21 га для ведення фермерського господарства на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого відповідно до рішення районної Ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року №13, в порядку спадкування після померлого 22 червня 2016 року батька ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька ОСОБА_3, 22 червня 2016 року відкрилась спадщина на належне останньому право на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,21 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), надана для ведення фермерського господарства, згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року №13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за №12. Спадщину після смерті ОСОБА_3 вона прийняла своєчасно, але не може її належним чином оформити, внаслідок того, що вказаний державний акт був втрачений, що унеможлює оформлення правовстановлюючих документів на успадковане право спадкодавця на вказану земельну ділянку. Просить визнати за нею право в порядку спадкування на довічне володіння земельною ділянкою.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,21 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), надана для ведення фермерського господарства, згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року №13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за №12 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 22 червня 2016 року.

З апеляційною скаргою звернувся заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (особа, яка не брала участі у справі) та просив скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення вимог процесуального (ст.ст.76-81,263,265 ЦПК України) та матеріального (ст.92 ЗК України, ст.ст.1218,1225 ЦК України) права.

За доводами апеляційної скарги, у справі відсутні докази переоформлення ОСОБА_3 за життя права користування спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди, оформлення права власності на її частину у межах розміру земельної частки (паю) у відповідній місцевості. Скаржник наголошує на тому, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі Державного акта на право користування земельною ділянкою чи права довічного успадковуваного володіння без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року на підставі ст.362 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції керуючись ст.23 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст. 1216,1218 ЦК України, п.8 Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 травня 1992 року, виходив із того, що ОСОБА_2 має право на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,21 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), наданою для ведення фермерського господарства, згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року №13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за №12 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 22 червня 2016 року.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3

Відповідно до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, ОСОБА_3 на підставі рішення районної Ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року №13 надано у довічне успадковуване володіння 14,70 га землі в межах згідно з планом землеволодіння для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.14-15).

23 червня 2016 року ОСОБА_3 помер (а.с.13).

12 липня 2018 року постановою в.о. державного нотаріуса Ічнянської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована на території Іваницької сільської ради (на даний час Парафіївської селищної ради) Ічнянського району Чернігівської області, площею 14,21 га, після смерті ОСОБА_3, який помер 22 червня 2016 року. Відмова мотивована тим, що не подані відповідні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначену земельну ділянку або відомості про державну реєстрацію його прав (а.с.21).

Згідно з ч.1 ст.92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зі змісту ч.2 ст. 92 ЗК України слідує, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам законом не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Перехід у порядку спадкування права довічного володіння землею законом не передбачено. Чинним ЗК України не передбачено такого виду землекористування.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вирішуючи спір, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки чинним законодавством України не передбачено такого права на земельну ділянку, як довічне успадковане володіння, і таке право не може входити до складу спадщини і не може бути успадковано.

Суд першої інстанції не врахував, що положення п.8 постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 травня 1992 року, стосуються лише спадкодавця ОСОБА_3, який отримав право на довічне успадковуване володіння спірною земельною ділянкою, володів земельною ділянкою, однак за життя не скористався правом на оформлення права власності або землекористування у відповідності та порядку, визначеному нормами ЗК України.

На час відкриття спадщини положення ст.92 ЗК України виключали можливість набуття громадянами права постійного користування землею, а тому позивач не міг набути таке право.

ОСОБА_2 має право на набуття у власність або користування земельну ділянку у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Участь прокурора у цій справі визнана судом доцільною і обґрунтованою, оскільки покликана необхідністю дотримання встановленого законом порядку набуття прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності держави, а тому відсутні підстави для закриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та у звязку із задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь прокуратури Чернігівської області слід стягнути 3351,60 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області про визнання права в порядку спадкування на довічне володіння земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (вул. Берегова, 15, с. Іваниця, Ічнянський район, Чернігівська область, РНОКПП НОМЕР_1) на користь прокуратури Чернігівської області (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, ) 3351 (три тисячі триста пятдесят одна) грн. 60 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Голова судового засідання

Судді