Справа №336/966/18
пр.№2/336/108/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі: головуючого судді: Зарютіна П.В., за участю секретаря судового засідання: Чернишової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного комерційного банка «Правекс-банк» до неповнолітнього ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), в особі законного представника ОСОБА_2, про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року представник позивача ОСОБА_3 в інтересах Акціонерного комерційного банка «Правекс-банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31907,00 доларів США та судового збору 13672, 63 грн., за змістом якого послався на те, що між позивачем та відповідачем 20.12.2006 року укладений кредитний договір № 2826-032/06Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США.

В порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобовязання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку із чим станом на 16.01.2018 року заборгованість складає 31 907,00 дол. США.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2018 року суддею Наумовим О.О. відкрито провадження по справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2018 року після проведення підготовчих дій підготовче засідання по справі закрито.

26.06.2018 року ухвалою Шевченківського районного суду цивільну справу було передано судді Голубковій М.А. у звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень судді Наумова О.О..

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 23.10.2018 року задоволено клопотання позивача щодо заміни первісного відповідача ОСОБА_4, належним відповідачем - ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) - в особі його законного представника ОСОБА_2.

Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучений орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (м. Запоріжжя, пр.. Моторобудівників, 34, 69068).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2019 року справа призначена на 24.04.2019 року на 10-00 годину до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не зявився, на підставі клопотання, доданого до позовної заяви, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за його відсутності, підтримує заявлені уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи 24.04.2019 року звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши при цьому про невизнання позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 20.12.2006 року був укладений кредитний договір № 2826-032/06Р, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США строком до 20.12.2031р. зі сплатою 12,00 % річних.

В порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобовязання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку із чим станом на 16.01.2018 року заборгованість складає 31 907,00 дол. США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Під час розгляду справи встановлено, що первісний відповідач (позичальник) ОСОБА_4, помер 23.11.2010 року (а.с. 87).

04.02.2011 року (№234) за заявою ОСОБА_2, діючої як законний представник від імені малолітнього спадкоємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, - заведено спадкову справу №88.

Зі смертю боржника ОСОБА_4 (первісного відповідача), зобовязання з повернення отриманого ним кредиту увійшли до складу спадщини.

З урахуванням наведеного суд зауважує на тому, що умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту в даному випадку не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Поняття «строк предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність».

Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків предявлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки предявлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками.

Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до частин 2, 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Виходячи із змісту ст. 1281 ЦК допускаються два способи предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1. безпосередньо до спадкоємців; 2. опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України - через консула.

Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Як зазначено в п.п. 2.1 п. 2 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи.

Законодавством прямо не передбачені форма і зміст вимоги кредитора та не покладено на нотаріуса обовязку перевіряти обґрунтованість вимог (залучати будь-які документи на підтвердження кредиторської заборгованості спадкодавця).

Водночас це питання розяснено в актах ненормативного характеру.

Відповідно до п. 6.1 розд. 3 част. ІІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.09 року нотаріус за місцем відкриття спадщини приймає вимоги кредиторів спадкодавця. Вимоги мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги.

Заявлені вимоги нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину.

Верховний Суд України наголосив, що предявлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців шляхом подання претензії до них через нотаріальну контору не суперечить нормі ч. 2 ст. 1281 ЦК, оскільки зазначена норма не встановлює певного порядку предявлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобовязання спадкодавця перед кредитором, а ч. 1 цієї норми зобовязує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг .

Разом з тим, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців, кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобовязаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців боржника (спадкодавця).

До матеріалів цивільної та витребуваної судом спадкової справи не долучено жодного належного доказу щодо своєчасного (з 23.11.2010 року по 01.01.2018 року) звернення позивача у будь-якій спосіб та у передбачений законом строк з будь-якими вимогами до спадкоємців померлого ОСОБА_4.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків предявлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобовязаннями, а також - припинення таких зобовязань. (Постанова ОСОБА_5 Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, Справа № 522/407/15-ц, Провадження № 14-53 цс 18).

У відповідності до ч. 5, 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного комерційного банка «Правекс-банк» () до неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - в особі його законного представника ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором№ 2826-032/06Р, укладеним 20.12.2006 року, у розмірі 31907,00 дол. США та судового збору 13672, 63 грн., - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя П.В. Зарютін