Головуючий у І інстанції Остапчук Т.В.
Провадження №22-ц/824/8611/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Шевченківського районного суду м.Києва від 08 грудня 2016 року по справі № 761/18061/14-ц.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №53228700 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року №761/18061/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитними договорами №151111К25 від 16 грудня 2011 року, №151111К31 від 16 грудня 2011 року, № 151112К26 від 13 листопада 2012 року та №151113К5 від 25 квітня 2013 року, які укладені в рамках Генеральної кредитної угоди №151111№6 від 16 грудня 2011 року, в сумі 5 238 239 євро та 30 361 756,00 грн., а також судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

За вищевказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Постановою державного виконавця від 04 січня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду, копія постанови була направлена для виконання боржнику, який отримав її особисто.

Виконавець в поданні посилався на те, що рішення суду на сьогодні боржником не виконано, будь - яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, на виклики та листи державного виконавця боржник не реагує, хоча обізнаний про наявність рішення, яке підлягає виконанню, та попереджений про необхідність виконання цього рішення. При цьому, представники боржника регулярно знайомляться з матеріалами виконавчого провадження.

За систематичне невиконання законних вимог і неявки на виклик державного виконавця, боржник 05.09.2018 року притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в розмірі 1 700 грн.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем також встановлено, що згідно відповідей Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України від 16.01.2018 року, 17.03.2018 року, 23.01.2019 року джерела доходів боржника не встановлено.

Враховуючи те, що рішення суду до теперішнього часу боржником не виконується, і боржник навмисно ухиляється від його виконання, державний виконавець просив суд про задоволення його подання та тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року по справі № 761/18061/14-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким задовольнити його подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.В поданій апеляційній скарзі державний виконавець, посилаючись на доводи, викладені у поданні, просить зазначену ухвалу скасувати та задовольнити подання, посилаючись на те, що державним виконавцем в повній мірі доведено факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

В судовому засіданні державний виконавець подану апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник стягувача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в апеляційному суді підтримав апеляційну скаргу державного виконавця та просив колегію суддів про її задоволення.

Боржник ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, однак його неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов`язань та не надано доказів вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо виконання судового рішення та притягнення боржника до відповідальності за його невиконання.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №53228700 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року №761/18061/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитними договорами №151111К25 від 16 грудня 2011 року, №151111К31 від 16 грудня 2011 року, № 151112К26 від 13 листопада 2012 року та №151113К5 від 25 квітня 2013 року, які укладені в рамках Генеральної кредитної угоди №151111№6 від 16 грудня 2011 року, в сумі 5 238 239 євро та 30 361 756,00 грн., та судового збору в розмірі 3 654,00 грн. (а.с.6-95).

Постановою державного виконавця від 04 січня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду (а.с.10), копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження; боржник ОСОБА_1 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження особисто 18 січня 2017 року (а.с.11).

В подальшому виконавцем здійснено ряд заходів, направлених на примусове виконання рішення суду, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження (а.с.6-95).

Зокрема, 04 січня 2017 року постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 (а.с.13); 06 лютого 2017 року постановою державного виконавця оголошено у розшук транспортні засоби боржника (а.с.19); 17 березня 2017 року, 13 січня 2018 року здійснено запити до уповноважених органів ДФСУ та ПФУ України щодо відомостей про доходи боржника.

05 травня 2017 року та 03 липня 2018 року на адресу боржника направлялись виклики державного виконавця, у яких боржника було зобов`язано з`явитись та надати документи про сплату боргу за вищевказаним виконавчим документом (а.с.28, 51).

10 травня 2017 року виконавцем направлено запит до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Державної служби з питань праці, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником ОСОБА_1 (а.с.30).

11 квітня 2018 року та 03 липня 2018 року постановами державного виконавця накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника у банківських установах (а.с.41, 56).

Крім того, 11 травня 2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення виконавчих дій, про що складено відповідний акт (а.с.49), а 31 травня 2018 року здійснено опис та арешт нерухомого майна боржника за вказаною адресою (а.с.47-48).

11 липня 2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, з метою опису рухомого майна боржника (а.с.58).

31 липня 2018 року до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві державним виконавцем Сіренко С.В. направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (а.с.60-62), яке полягає в умисному невиконанні ОСОБА_1 рішення суду шляхом шахрайства за попередньою змовою. Зокрема, боржником незаконно відчужено належну йому на праві власності нежитлову будівлю, яка перебувала під арештом державного виконавця, іншій особі, яка в подальшому, з невідомими особами, захопила дане приміщення, про що державним виконавцем було складено акт від 17 липня 2018 року (а.с.59).

04 вересня 2018 року та 12 лютого 2019 року постановами начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. на підставі протоколів, складених виконавцем ОСОБА_2 , двічі притягнуто боржника ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання вимог державного виконавця (ст. 188-13 КУпАП) із накладенням штрафів у розмірі 1 700 грн. (а.с.75-76, 83-84). Дані постанови боржником не оскаржувалися.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Частинами 1, 2, 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наявних у справі письмових доказів вбачається, що державним виконавцем вживалися усі можливі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання судового рішення, натомість боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення, що підтверджується його систематичними неявками на виклики державного виконавця та невиконанням ним законних вимог державного виконавця, за що боржника двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, боржником з метою невиконання судового рішення було відчужено належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна, який перебував під арештом державного виконавця, іншій особі, що свідчить саме про умисне ухилення ОСОБА_1 від обов`язків по виконанню судового рішення, про що йому достеменно відомо з 18 січня 2017 року, коли він особисто отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 січня 2017 року. За фактом відчуження нерухомого майна державний виконавець 31 липня 2018 рокунаправив до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (а.с.60-62).

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі, про недоведеність факту ухилення боржника від виконання рішення та ненадання державним виконавцем доказів на підтвердження факту здійснення ним будь-яких виконавчих дій, є такими, що не відповідають обставинам справи та спростовуються її матеріалами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи, наслідком чого стало постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга державного виконавця підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення про задоволення подання державного виконавця та тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року- скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року по справі № 761/18061/14-ц.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: