Справа № 300/31/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Воловецького районного суду Софілканич О.А. від 15 січня 2019 року, повний текст якої складено 15 січня 2019 року, про відмову у відкритті провадження у справі № 300/31/19 за позовом ОСОБА_1 до Гукливської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування рішення та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

встановив:

ОСОБА_1 14.01.2019 звернувся до суду із зазначеним позовом до Гукливської сільської ради Воловецького району, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача визначив ОСОБА_2 і мотивував його наступним.

Позивач є власником земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0700 га і незавершеного будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 . У червні 2018 року на сусідній земельній ділянці площею 0,0172 га із кадастровим номером НОМЕР_2 , на якій раніше знаходилася вагова (автомобільна вага) колгоспного двору, ОСОБА_2 викопав котлован під майбутній житловий будинок, з його слів ділянка йому була подарована батьком ОСОБА_3 . Котлован сягає глибини 3,2 м і знаходиться за 0,8 м від будинку позивача, що ймовірно може призвести до руйнування цього будинку.

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_2 , яка належала ОСОБА_4 , була сформована із порушенням вимог ст.ст. 25, 50 Закону України «Про землеустрій», оскільки щодо неї була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності на земельну ділянку, а не проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як це вимагається законом.

Технічна документація із землеустрою щодо вказаної ділянки розроблялася на підставі рішення 14-ї сесії Гукливської сільської ради 4-го скликання від 28.07.2005, однак, насправді цим рішенням ОСОБА_4 був наданий дозвіл на викуп земельної ділянки площею 0,01 га, що знаходиться під належною їй торговою точкою. Іншого рішення за 28.07.2005 про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки немає.

Фактично земельна ділянка площею 0,0176 га під ваговою (автомобільна вага) була надана ОСОБА_4 в оренду на п`ять років на підставі рішення 10-ї сесії Гукливської сільради 4-го скликання від 25.05.2004, проте, відповідний договір оренди відсутній. У подальшому рішенням Гукливської сільради від 21.10.2005 зазначену земельну ділянку було протиправно, без викупу господарюючим суб`єктом, надано у власність ОСОБА_4 , була сформована земельна ділянка площею 0,0172 га із кадастровим номером НОМЕР_2 , а 22.05.2006 був виданий Державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на землю. При цьому, дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_4 був наданий лише рішенням Гукливської сільради від 26.10.2007.

Таким чином, Гукливською сільрадою був порушений порядок передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , що випливає з положень ст.ст. 116, 118, 124 ЗК України.

Був порушений і порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, передбачений ст.ст. 20, 21 ЗК України, оскільки земельну ділянку під ваговою колгоспного двору (несільськогосподарські угіддя земель сільськогосподарського призначення) було передано «для обслуговування господарської будівлі», тоді як таке цільове використання землі у відповідному державному класифікаторі відсутнє, а призначення ділянки «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва» не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки. ЗК України не передбачає повноважень органів місцевого самоврядування щодо передачі земель сільськогосподарського призначення для інших цілей, зокрема, для житлового будівництва.

Рішення про вилучення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для передачі під житлове будівництво відсутнє. Відповідні дії сільради порушують і вимоги ст.ст. 17, 21 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 2, 12 Закону України «Про планування і забудову територій», відповідно до яких містобудівна документація має пріоритет перед землевпорядною, а питання вилучення і надання земельних ділянок для містобудівних потреб вирішуються відповідно до генеральних планів населених пунктів.

Описаними діями позивача було позбавлено можливості взяти участь у погодженні меж суміжному землекористувачу. Наслідком порушення вимог закону щодо зміни цільового призначення суміжної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі для будівництва та обслуговування житлового будинку стало в подальшому будівництво ОСОБА_2 житлового будинку з порушенням протипожежних відстаней, передбачених ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». Такі порушення несуть загрозу руйнування чи знищення в разі пожежі будинку позивача, що підтверджується й офіційними документами Управління ДАБК в Закарпатській області.

Дії Гукливської сільської ради порушують публічний порядок, внаслідок чого вибуття земельної ділянки з комунальної власності не відповідає суспільному, публічному інтересу, а правочини, спрямовані на відчуження земельної ділянки, яка передана особі з порушенням публічного порядку, є недійсними (ст.ст. 203, 228 ЦК України).

Про порушення свого права позивач довідався після початку ОСОБА_2 будівельних робіт, а про наявність рішення Гукливської сільради щодо відведення спірної земельної ділянки - після отримання відповідей на запити адвоката. Примірників договорів купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_2 позивач не має.

Посилаючись на ці обставини, на наведені норми законодавства, на положення ст. 152 ЗК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, на інші правові норми, позивач ОСОБА_1 просив:

визнати протиправним і скасувати рішення 15-ї сесії Гукливської сільської ради 4-го скликання від 21.10.2005 «Про передачу у власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства», пункт 10, в частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0176 га під ваговою для господарських цілей;

визнати недійсними:

Державний акт серії НОМЕР_4 про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0172 га в с. Гукливий Воловецького району, виданий ОСОБА_4 22.05.2006;

договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 , укладений ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ;

договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 в с. Гукливий Воловецького району від 09.09.2013, посвідчений приватним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу Маньо О.Ф. за № 795 (а.с. 1-13).

Ухвалою судді Воловецького районного суду від 15.01.2019 у відкритті провадження за вищевказаним позовом відмовлено з підстави, передбаченої ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України (а.с. 15). Приймаючи таке процесуальне рішення, суддя суду першої інстанції виходив із того, що викладені в позовній заяві обставини мають всі ознаки публічно-правового спору - одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції (в тому числі, делеговані), таким чином, даний позов підлягає розгляду в поряду адміністративного судочинства і належить до компетенції окружного адміністративного суду.

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Майстренко Н.М., оскаржив зазначену ухвалу. На думку апелянта, суддя суду першої інстанції не мав належних підстав для відмови у відкритті провадження в справі через підвідомчість її адміністративному суду, оскільки підставою для пред`явлення позову є порушення права власності позивача на належну йому земельну ділянку та на розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) через протиправне будівництво на сусідній ділянці, яке стало наслідком оспорених рішення органу місцевого самоврядування та договорів купівлі-продажу земельної ділянки. Метою позову є усунення порушення права власності Предметом позову є визнання недійсними відповідного рішення, державного акта на землю та договорів купівлі-продажу. Відтак, за підставами, метою, предметом позову та за суб`єктним складом сторін у справі спір є не публічно-, а приватно-правовим. Просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Майстренко Н.М., яка апеляцію підтримала, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до Гукливської сільської ради Воловецького району, а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача визначив ОСОБА_2 . При цьому, вимогами поставив визнання протиправним і скасування рішення сільської ради про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , визнання недійсним державного акта на землю, виданого ОСОБА_4 , визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, які, як випливає з матеріалів позову та з пояснень представника позивача в апеляційному суді, укладалися між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 (перший договір) та між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (другий договір).

Відповідно до правової позиції позивача ОСОБА_1 , оспореними рішенням Гукливської сільської ради від 21.10.2005, Державним актом серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0172 га в с . Гукливий Воловецького району , виданим 22.05.2006, та договорами купівлі-продажу земельної ділянки порушується його право власності на належні йому земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0700 га і незавершене будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 . Позивач виходить із того, що свого часу земельна ділянка була з порушенням закону передана у власність ОСОБА_4 , було порушено право позивача як суміжного землекористувача на погодження (непогодження) меж сусідньої земельної ділянки, а будівництво, що здійснюється ОСОБА_2 на набутій за договором у власність земельній ділянці, здійснюється з порушенням вимог державних будівельних норм і правил, що створює реальну небезпеку праву землекористування та праву власності позивача на нерухоме майно. Позов пред`явлено з метою усунення порушення права власності позивача на землю та будівлю, та задля запобігання можливому порушенню права.

Тобто, позивач на захист свого права власності на землю та на іншу нерухомість ініціював спір із відповідачем щодо правомірності передачі у власність відповідної земельної ділянки, вважаючи скасування рішення про передачу у власність ділянки одним з необхідних елементів цього спору, покликаним забезпечити усунення порушення цивільних прав позивача та їх поновлення. Поряд із цим, особа, якій оспореним рішенням була надана у власність суміжна земельна ділянка, особи, які були сторонами договорів, що їх позивач просить визнати недійсними, не були визначені відповідачами в спорі.

За обставинами справи, що випливають зі змісту позовної заяви та інших матеріалів, має місце спір щодо захисту права власності позивача на землю та на розташований на його земельній ділянці об`єкт - незавершений будівництвом житловий будинок. Згідно зі ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 316, 321, 328, 373, 381, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 78-81, 90, 116, 118, 152, 153, 158 ЗК України, особа вправі встановленим законом порядком набути право власності на землю та на іншу нерухомість, власник нерухомого майна управі вимагати захисту свого законного цивільного (майнового) права, в т.ч., щодо володіння конкретною ділянкою, іншим майном, усунення перешкод у здійсненні свого права.

Попри те, що органи місцевого самоврядування вирішуючи питання щодо розпорядження землями територіальних громад діють як суб`єкти владних повноважень, реалізуючи відповідні повноваження, передбачені законами України (зокрема, ст. 12 ЗК України), ці органи одночасно діють і як власники землі, що належить територіальним громадам, які саме і тільки через ці органи реалізують своє право власності, зокрема, право розпорядження землею, передачі її у власність і користування фізичним особам (ст. 1, ст. 2 ч. 2, ст.ст. 169, 172, 327, 374 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 83, 122, 127, 128 ЗК України, наведені вище та інші норми законодавства).

Та обставина, що відповідні фізичні особи наразі не є відповідачами за позовом ОСОБА_1 , не змінює дійсної правової природи спору, що виник. Особа, яка набула право власності на землю, на інше нерухоме майно, сторони відповідних договорів, особа, яка здійснює будівництво мають право на захист набутих прав, законних інтересів, на захист правомірності своїх дій, доведення правомірності договорів так само, як і позивач управі вимагати захисту свого права, що його вважає порушеним. Позивач поставив питання про позбавлення відповідних осіб права власності на землю. Питання щодо руху позовної заяви, складу учасників процесу можуть вирішуватися відповідним порядком (ст. 49 ч. 2 п. 2, ст.ст. 50, 51, ст. 185 ч.ч. 1, 2, ст. 189 ч. 1 п.п. 1, 6, ст. 197 ч. 2 п.п. 3, 4, 10, 19 ЦПК України). Питання обґрунтованості позову по суті на даній стадії процесу не вирішуються.

Отже, враховуючи належний суб`єктний склад сторін у справі, правову позицію позивача, спір у дійсності має місце між ОСОБА_8 з одного боку та органом місцевого самоврядування і особами, які набули право власності на землю, сторонами відповідних договорів, особою, яка здійснює будівництво - з іншого щодо захисту права власності позивача на землю та на розташовану на ній нерухомість.

Таким чином, має місце спір про право цивільне з приводу захисту майнових цивільних і земельних прав та інтересів, який відповідно до ст. 19 ч. 1 ЦПК України розглядається, а захист цивільних прав сторін у якому - здійснюється за правилами цивільного судочинства, на що участь у справі суб`єкта владних повноважень як така не впливає. З огляду на суть і характер спірних правовідносин, належний суб`єктний склад сторін, підстави та предмет позову, пов`язаність за правовою позицією позивача пред`явлених вимог, спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (ст. 4 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 19 ч. 1 п. 1 КАС України).

Суддя суду першої інстанції наведеного не врахував, невірно застосував положення ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію, доводи якої щодо правової природи спору як приватно-, а не публічно-правового та відсутності підстав для відмови у відкритті провадження в справі заслуговують на увагу, слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження направити для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу судді Воловецького районного суду від 15 січня 2019 року скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 7 травня 2019 року.

Судді