Єдиний унікальний номер 225/6063/18 Номер провадження 22-ц/804/1077/19

Категорія 53 Номер провадження 22-ц/804/1077/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Біляєвої О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу державного підприємства « Торецьквугілля» на рішення Дзержинського міського суду від 11 лютого 2019 року року (під головуванням судді Ткач Г.В.) у справі№225/6063/18 за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства « Торецьквугілля» про стягнення заборгованості з лікарняних та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він працював у відокремленому підрозділі «Шахта Центральна» ДП «Торецьквугілля».

21 грудня 2017 року він звільнився з роботи за власним бажанням.

При звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку з оплати лікарняних листів за період з 29.04.2017 року по 23.05.2017 року; з 24.05.2017 року по28.07.2017 року та з 29.07.2017 року по 20.10.2017 року в сумі 983,85 грн.. Зазначені суми йому були виплачені лише 07.11.2018 року. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Дзержинського міського суду від 11 лютого 2019 року року позовні вимоги задоволені. З ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78756,78 грн.. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник ДП «Торецьквугілля» просить рішення суду змінити та відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд не врахував, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 16.02.2018 року. Оплата лікарняних не відноситься до заробітної плати, а є страховими сумами, тому на зазначену заборгованість не застосовуються положення статті 117 КЗпП України.

Крім того, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалено відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідачем було порушено порядок розрахунку при звільненні, належні йому при звільненні суми були виплачені з затримкою,що стало підставою для правомірного застосування положень ст.117 КЗпП України.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 78756,78 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив із того, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах. При звільненні відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статтей 116,117 КЗпП України.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у відокремленому підрозділі шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

21 грудня 2017 року його було звільнено з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки.

За період перебування ОСОБА_1 на лікарняних з 29.04.2017 року по 23.05.2017 року; з 24.05.2017 року по 28.07.2017 року та з 29.07.2017 року по 20.10.2017 року було нараховано до виплати за перших пять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання за рахунок коштів роботодавця 983,85 грн.( з урахуванням обовязкових утримань 791,99 грн.).

Зазначена сума була виплачена платіжним дорученням №349 - 07 листопада 2018 року, що підтверджується довідкою відповідача.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні в порушення положень ст.116 КЗпП України з ним не було проведено повного розрахунку, оплата лікарняних була проведена лише 07 листопада 2018 року. Встановлені обставини відповідачем не оспорюються.

Таким чином суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судом правильно визначений розмір середнього заробітку з урахуванням середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідачем за жовтень-листопад 2017 року в сумі 359,62 грн., що підтверджується відповідною довідкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що оплата лікарняних не входить до заробітної плати, а тому і відсутні підстави для застосування положень ст.117 КЗпП України не можуть бути прийнятими до уваги, так як суперечать положенням діючого законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається

застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відсутність вини у затримці виплати належних позивачеві сум при звільненні відповідачем не доведено.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що перебіг строку в даному випадку розпочинається із дня фактичного розрахунку при звільненні з працівником, а тому в даному випадку строк звернення до суду не сплив, оскільки повний розрахунок з позивачем проведено 07.11.2018 року, а до суду з позовом він звернувся 16 жовтня 2018 року.

Посилання на те, що суд повинен при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку враховувати спірну суму, на яку позивач мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком є безпідставним. Оскільки в даному випадку спору щодо розміру невиплаченої суми заборгованості не було та положення статті 117 КЗпП України не передбачають ніяких обмежень визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Визначений судом розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача відповідачем не оспорюється.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне

застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення відсутні.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 78756,78 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства « Торецьквугілля» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду від 11 лютого 2019 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: