Дата документу 23.04.2019 Справа № 332/131/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/131/18
Провадження №22-ц/807/1613/19
Головуючий в 1-й інстанції Марченко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення від права спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2014 року помер батько сторін ОСОБА_7, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 5077. Спадкоємцями першої черги за законом є його діти ОСОБА_6, та її брат ОСОБА_5

Померлий ОСОБА_8 був похилого віку, хворів, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги.

Зазначала, що доглядом батька забезпеченням його ліками, продуктами та організацією побуту , займалася ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_5, жодного разу не приїжджав до батька, не спілкувався з ним, хоча йому було відомо про стан здоровя та він не мав наміру надавати йому матеріальної чи іншої допомоги. Лише після смерті батька відповідач приїхав та подав заяву про прийняття спадщини. На підставі того, що ОСОБА_5 ухилився від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був в безпорадному стані, позивач просить усунути ОСОБА_5 від спадкування.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після померлого 08.08.2014 року ОСОБА_7.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2014 року помер батько позивачки ОСОБА_7, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 5077 (а.с. 4).

Спадкоємцями першої черги за законом є його діти ОСОБА_6, та її брат ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.125).

Померлий ОСОБА_8 був похилого віку, хворів. Останні два роки не міг самостійно себе обслуговувати у зв'язку з онкологічним захворюванням та потребував постійної сторонньої допомоги, що підтверджено копією амбулаторної карти (а.с. 96-99) , довідкою та показами свідків .

Дослідивши матеріали справи, надані докази та заслухавши свідків суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач ухилявся від надання будь-якої допомоги своєму батьку в період його безпорадного стану, хоча знав про хворобу батька і мав можливість піклуватися про нього його необхідно усунути від права на спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_8

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 6 Постанови від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується до всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не врахував, що позивачем не було надано жодних доказів того, що спадкодавець чи інші особи за його дорученням зверталися до відповідача з якимись конкретними вимогами про надання допомоги. Взагалі не визначено судом першої інстанції яку саме допомогу повинен був надавати відповідач, при умові, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, і що догляд за спадкодавцем здійснювався позивачкою. Взагалі відсутні докази яка допомога була необхідна, і чи знав взагалі про необхідність надавати таку допомогу відповідач, і чи взагалі міг він це зробити.

Матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від допомоги своєму батькові. А доводи позивачки щодо того, що відповідач жодного разу не приїжджав до батька, не спілкувався з батьком, не мав наміру надавати йому будь-яку матеріальну чи іншу допомогу, не підтверджені належними та допустимими доказами і не є підставою для застосування вимог ст. 1224 ЦК України.

Необхідно також зазначити, що позивач просить усунути відповідача від спадкування на майно, яке йому ж (відповідачеві) і належить.

Враховуючи те, що позивачка не звернулась своєчасно до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, постановою Апеляційного суду Запорізької області від 06.03.2018 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 року було скасовано та прийнято нову постанову якою: «в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора про визнання додаткового строку для прийняття спадщини за законом відмовлено» (а.с. 50-51), відповідач ОСОБА_5 після того, як набуло законної сили рішення Заводського районного суду від 31.05.2018 року яке було залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19.02.2019 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 08.08.2014 року ОСОБА_8 (а.с. 78).

Позивачка взагалі не довела яким чином і які її права порушуються, які стали підставою звернення її до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув, хоча в рішенні послався на належність доводів відповідача про те, що позивач не має жодного відношення на цей час до спадкового майна. При цьому суд задовольнивши позов не вказав які при цьому захищені права позивачки, яка фактично з зазначених вище підстав не може його успадкувати.

Відповідно, висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності вимог позивача про те, що є підстави усувати відповідача від права на спадкування за законом після померлого батька, не можна визнати такими, що відповідають приписам законодавства.

У звязку з викладеним, апеляційна скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення від права спадкування за законом відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення від права спадкування за законом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 24 квітня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1

судді: О.В. Крилова

ОСОБА_3