КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 357/3985/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Дубановська І.Д.

04 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із відповідача в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 50 500 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року позовну заяву задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 50 500 грн. та 1762 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне дослідження доказів, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач є працівником, військової частини НОМЕР_1 , а ДТП сталося під час виконання ним своїх трудових обов`язків, тому шкоду повинен відшкодовувати власник ТЗ. Зазначив, що МТСБУ фактично виконувало вирок суду, сплачуючи ОСОБА_2 грошові кошти, а не відшкодувала завдану шкоду за її заявою, у зв`язку з чим у позивача взагалі відсутнє право зворотної вимоги до відповідача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9097/2019
Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої автомобілю та здоров`ю ОСОБА_2 завдана шкода, яка частково відшкодована їй позивачем. Отже, у нього є право вимагати у відповідача здійснене ним відшкодування. Доказів його сплати відповідачем не надано, наведені представниками відповідача аргументи спростовуються і є такими, що не ґрунтуються на законі.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.03.2015 сталась дорожньо-транспортна пригода, наслідком якої стало ушкодження здоров`я ОСОБА_2 та пошкодження належного їй автомобіля «Кіа Соренто», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Винним у вчиненні зазначеної ДТП є ОСОБА_1 , що встановлено вироком Ставищенського районного суду Київської області від 06.10.2015, який набрав законної сили - 15.12.2015.
Стягнуто із власника транспортного засобу військової частини НОМЕР_1 у відшкодування потерпілій ОСОБА_2 частину матеріальної шкоди в розмірі - 233 421 грн. та моральну шкоду - 50 000 грн.
Стягнуто із МТСБУ у відшкодування потерпілій ОСОБА_2 частину матеріальної шкоди в розмірі 50 000 грн. та 500 грн. витрат пов`язаних із лікуванням (а. с. 6-14).
Присуджені ОСОБА_2 кошти виплачені.
За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2017 військова частина НОМЕР_1 стягнула із ОСОБА_1 в порядку регресу виплачену ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 283 421 грн.
В свою чергу, пропозиція МТСБУ сплатити у добровільному порядку відшкодовану ОСОБА_2 шкоду, залишена ОСОБА_1 без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом та просив стягнути із відповідача в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 50 500 грн. та судові витрати у справі МТСБУ потерпілій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.
Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Системний аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що право регресної вимоги до винної особи має в тому числі і позивач по справі Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідальність у таких випадках має нести винна в завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи людина, яка керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП.
Тобто, якщо особа під час керування автомобілем має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на цей транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху).
Не визнається володільцем джерела і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляла джерелом в силу виконання своїх трудових обов`язків перед володільцем джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до статті 1172 ЦК України відповідальність юридичної або фізичної особи за дії працівника виникає лише за умови, що особа, з вини якої завдана шкода, перебуває з цими організаціями (особами) у трудових відносинах і шкода завдана нею під час виконання трудових (службових) обов`язків.,
Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що фізична особа, якій завдана шкода, має право на її відшкодування в порядку встановленому законодавством.
Встановлено, що під час вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди 11.03.2015, ОСОБА_1 керував службовим автопоїздом у складі вантажного бензовоза марки «МАЗ 5337» Військової частини НОМЕР_1 , отже винна особа (відповідач) перебував у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 .
Дана обставина встановлена вироком Ставищенського районного суду Київської області від 06.10.2015, який набрав законної сили - 15.12.2015 та не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, відповідальною особою за відшкодування майнової шкоди завданої ОСОБА_1 є Військова частина НОМЕР_1 відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України.

Отже, відповідачем за даним позовом потрібно було визначити Військову частину НОМЕР_1 , як власника ТЗ, а ОСОБА_1 - третьою особою на стороні відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не було роз`яснено позивачу права звернення із вищевказаним клопотанням та наслідки не вчинення даної процесуальної дії для всебічного і повного з`ясування обставин справи.
На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, не в повному обсязі з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим, не визначившись зі сторонами по справі, виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 141 ЦПК України з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 643 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відмовити.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на корить держави судовий збір в розмірі 2 643 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова