РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності та просить визнати недійсним договір дарування від 14 грудня 2016 року, який укладений між ОСОБА_6 та

ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 0,094 га. за адресою АДРЕСА_1 в частині ? частки; визнати за нею право власності на ? земельної ділянки площею 0,094 га., що за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку. На обґрунтування своїх вимог вона вказала, що 19 лютого 1957 року відповідно до умов договору купівлі-продажу одного житлового будинку, укладеного між продавцем ОСОБА_7 та ОСОБА_5, останньою було придбано житловий будинок з надвірними прибудовами, який знаходився на земельній ділянці площею 925,38 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. На момент укладення вищевказаного договору купівлі-продажу одного житлового будинку, покупець - ОСОБА_5 (її мати) перебувала у шлюбі із ОСОБА_8 (її батьком), а тому придбаний будинок став їхньою спільною власністю, набутою у шлюбі.

Відповідно до рішення міськвиконкому Хмельницької міської ради за №291 від 09.03.1995 року на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,094 га. за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, було видано державний акт на право приватної власності на землю від 16.08.1999 року.

29 квітня 2005 року між її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договорі про поділ нерухомого майна,що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до умов цього договору сторони домовились про поділ спільного будинку на рівні частки по ? кожному із батьків. Поділ земельної ділянки, на якій знаходився будинок, не проводився.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_8 Відповідно до заповіту, залишеного батьком, його частка ? житлового будинку по АДРЕСА_1 успадкована в рівних частках, його двома доньками ОСОБА_3 і ОСОБА_4

02 червня 2015 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою на ім'я спадкоємців, ОСОБА_3 та на ім'я її сестри ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом кожній по ? від ? житлового будинку, тобто тепер частка кожної із них становить ? житлового будинку.

14 грудня 2016 року договором дарування, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,094 га за адресою АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку, була подарована її сестрі ОСОБА_4

Також 14 грудня 2016 року договором дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ? житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, матір'ю була подарована її сестрі ОСОБА_4 Таким чином, станом на сьогодні ОСОБА_4 на праві власності належить ? житлового будинку та 1/1 земельної ділянки площею 0,094 га, на якій розташовано будинок за адресою АДРЕСА_1. Їй належить на праві власності ? житлового будинку по АДРЕСА_1, однак договором дарування земельної ділянки від

14 грудня 2016 року її позбавлено права власності на ? земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Таким чином, уклавши договір дарування ОСОБА_5 розпорядилась земельною ділянкою, набутою у шлюбі, ? якої за законом належала її померлому чоловікові ОСОБА_8 В подальшому ? цієї земельної ділянки фактично була успадкована разом із будинку ОСОБА_4, а інша ? земельної ділянки разом із ? будинку була успадкована нею ОСОБА_3

Відповідно до ст.. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 120 ЗК України - з моменту укладення договору про поділ нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя від 29.04.2005 року право спільної сумісної власності на земельну ділянку розміром 0,094 га. у ОСОБА_5 припинено виникло право спільної часткової власності на земельну ділянку пропорійно частці кожного у будівлі. Таким чином, ОСОБА_5 протиправно розпорядилась всією земельною ділянкою, порушивши її право на ? частку цієї земельної ділянки.

Разом із набуттям нею права власності на ? житлового будинку відповідно до ст. 120 ЗК України вона набула права власності на ? земельної ділянки розміром 0,094 га для обслуговування житлового будинку.

Таким чином, договором дарування від 14 грудня 2016 року, земельної ділянки площею 0,094 га. за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, в частині ? земельної ділянки порушено її права, як власника ? будинку внаслідок чого її позбавлено можливості користуватися і розпоряджатися ? земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що 19 лютого 1957 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними прибудовами, який знаходився на земельній ділянці площею 925,38 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення міськвиконкому Хмельницької міської ради за №291 від 09.03.1995 року на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,094 га. за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, було видано державний акт на право приватної власності на землю від 16.08.1999 року.

29 квітня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено договір про поділ нерухомого майна,що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до умов цього договору сторони домовились про поділ спільного будинку на рівні частки по ? кожному. Поділ земельної ділянки, на якій знаходився будинок, не проводився.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, який є батьком ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_5. Відповідно до заповіту, залишеного ОСОБА_8, його частка ? житлового будинку по АДРЕСА_1, успадкована в рівних частках, його двома доньками ОСОБА_3 і ОСОБА_4

02 червня 2015 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою на ім'я спадкоємців, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом кожній по ? від ? житлового будинку.

14 грудня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,094 га за адресою АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та ? частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

На даний час ОСОБА_4 на праві власності належить ? житлового будинку та земельна ділянка площею 0,094 га, на якій розташовано будинок за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 на праві власності належить ? житлового будинку по

АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.. 120 ЗК України - після набуття права власності або права користування нерухомим майном до нового власника переходить право власності або користування земельною ділянкою на якій вони розташовані, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду, розташовані на цій ділянці, і не залежить від волевиявлення третіх осіб.

У випадку невизнання або порушення прав на земельну ділянку нового власника нерухомого майна, такі права підлягають захисту в судовому порядку.

За таких обставин суд вважає, що за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0,094 га. за адресою

АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку, оскільки вона є власником ? частини житлового будинку.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,094 га., яка знаходиться за адресою

АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 14 грудня 2016 року, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суду не надано доказу тому, що на час укладення договору дарування

14 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було порушено цивільне права ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 15, 203, 215 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 4, 12, 81, 258, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,094 га., що за адресою АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 352 гривні 40 копійок з кожного сплоченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживає в АДРЕСА_2;

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає в АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2;

ОСОБА_5, 1925 року народження, проживає в

АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3.

Повний текст рішення складено 02.05.2019 року.

Суддя: