ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року

м. Харків

справа № 629/2554/18

провадження № 22-ц/818/2876/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС»

відповідач - ОСОБА_1

третя особа ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2019 року (суддя першої інстанції Каращук Т.О.), -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 31397грн. 94 коп. та сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи позов посилався на те, що у грудні 2017 року у м. Харкові по вул.Беркоса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ, держ. № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля КIA, держ. № НОМЕР_2 . Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.01.2018 ОСОБА_1 визнано винним у настанні вищезазначеної ДТП, а також було встановлено, що він самовільно залишив місце пригоди та до проходження огляду вживав алкогольні напої.

Зазначав у позові, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ, держ. № НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1328569, який діяв на дату настання зазначеної ДТП на умовах визначених спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позов мотивовано тим, що на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від потерпілої особи, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 31397 гривень 94 коп., таким чином відшкодувавши завданий збиток, у зв`язку з чим відповідачем мають бути компенсовані збитки, понесені позивачем, в повному обсязі.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 31397 грн. 94 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача виникло право регресу у зв`язку з виконанням останнім своїх зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, а тому судовому захисту підлягає лише порушене право. Відповідачем не було надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилається в апеляційній скарзі на те, що ним станом на 26.12.2017 повністю було відшкодовано ОСОБА_2 збитки на що суд не звернув уваги не врахувавши, що вимоги позивача про стягнення з нього шкоди в порядку регресу є безпідставними, оскільки не було правових підстав для виплати позивачем потерпілому страхового відшкодування.

До апеляційного суду надійшов відзив від третьої особи, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду вважає таким, що є законним та обґрунтованим.

Відзив мотивований тим, що ним дійсно у грудні 2017 року отримано від відповідача в рахунок часткового відшкодування завданої шкоди збиток у розмірі 55000 грн, а також зазначає, що страховою компанією де був застрахований автомобіль відповідача сплачено відшкодування лише у розмірі 31397,94 грн. без врахування того, що завдана шкода складає значно більше.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у місті Харкові по вул. Беркоса 17 грудня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ, держ. № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 (а.с.15), під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля КIA, держ. № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Відповідно копії полісу серія АМ № 1328569, який міститься в матеріалах справи діяв станом на час скоєння ДТП, автомобіль ГАЗ, держ. № Ш2138ХА застрахований ОСОБА_1 в ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (а.с. 4).

З копій розписок від 23.12.2017 р. та 26.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 в рахунок відшкодування збитку від ОСОБА_4 отримав кошти у розмірі 55000 грн. (а.с.32,33).

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.01.2018 ОСОБА_1 було визнано винним у настанні вищезазначеної ДТП, а також було встановлено, що він самовільно залишив місце пригоди (а.с .5).

19.12.2018 ОСОБА_2 повідомив страхову компанію відповідача у справі про дорожньо-транспортну пригоду, про що свідчить повідомлення про ДТП (а.с.7).

20.12.2017 ОСОБА_1 також повідомив страхову компанію від якої мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.12).

З заяви про відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу під час ДТП від 22.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» в якій зазначено орієнтовний розмір шкоди 54958, 59 грн. (а.с.8).

Відповідно до ремонтної калькуляції від 02.03.2018 року вартість ремонту з урахуванням зносу становить 32397,94 грн. (а.с.16).

З страхового акту №ГО-10694/ХВ по договору страхування №АМ1328569 від 05.09.2017 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відшкодовано ОСОБА_2 31397,94 грн. (а.с.17).

ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» 29.03.2018 ОСОБА_1 було направлено претензію №10694/ХВ щодо відшкодування завданих збитків у розмірі 31397, 94 грн. в досудовому порядку (а.с.18).

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Підпунктом 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, встановивши, що відповідач на підтвердження того, що позивач звернувся з безпідставним та необґрунтованим позовом належних і допустимих доказів не надав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача який відшкодував шкоду, завдану іншою особою, виникло право зворотної вимоги до винної особи, якою і є відповідач у справі.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Той факт, що відповідач добровільно сплатив на відшкодування майнової шкоди грошові кошти потерпілому не є підставою для відмови у позові страховику, який сплатив страхове відшкодування і має право звернутися в порядку регресу до винної особи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі надавши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Апеляційна скарга є такою, що не ґрунтується на Законі, та з урахуванням того що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2019року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 26 липня 2019 року