Справа № 464/6008/18 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/370/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 464/6008/18

Провадження № 22-ц/811/370/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_4 та Львівського міського комунального підприємства (ЛМКП)«Львівтеплоенерго»

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 12 грудня 2018 року (суддя Тімченко О.В.)

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

29 жовтня 2018 року позивач звернувся з позовом, про стягнення з відповідача 183 359,06 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 28 квітня 2011 року за період з 29 квітня 2011 року по 23 жовтня 2018 року, посилаючись на порушення його трудових прав. Просить задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_4 91 679,53 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили сторони.

ОСОБА_4 вважає рішення суду незаконними і необґрунтованими, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду змінити в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на його користь 183 359 грн. Вказує, що судом було помилково застосовано принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Правильність розрахунків розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не заперечується відповідачем .

ЛМКП «Львівтеплоенерго», не погодившись з рішенням суду, просить таке скасувати в частині стягнення 91 679, 53 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_4 13 641, 92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 312, 48 грн. витрат на правову допомогу. В решті рішення залишити без змін. З вересня 2010 року по квітень 2011 року включно заробітна плата позивача становила 15 163,69 грн. Вказує, що за цей період позивачу було недоплачено 1 128,21 гри, за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року включно. Заборгованість складає 7,44 % від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати, що становить 15 163, 69 грн. Тобто, виникла заборгованість у зв'язку з неоплатою не 100% від заробітної плати, а менше як 7, 5% від неї. Отже, з урахуванням принципу справедливості та співмірності підлягають стягненню кошти в сумі 13 641, 92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Позивач 28 квітня 2011 року звільнений з посади слюсаря з ремонту котельних і пилопідготовчих цехів 3 групи в Теплоелектроцентралі № 1 за власним бажанням.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 5 липня 2018 року стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_4 основну заробітну плату за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та з вересня 2013 року по вересень 2015 року в розмірі 9 973,49 грн. Невиплата позивачу основної заробітної плати за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року складає 1025,64 грн.

За вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням суду встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача, зокрема, невиплати заробітної плати станом на день звільнення - 28 квітня 2011 року.

Спірні відносини врегульовано ст.ст.116, 117 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст.117 КЗпП України).

Встановлено, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2011 року по 23 жовтня 2018 року в розмірі 183 359,06 грн. позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року.

Розрахунок відповідачем не оспорювався та не спростовувався, власного розрахунку ним не надано.

Спір між працівником та роботодавцем з приводу належних сум при звільненні у 2011 році виник тільки у 2018 році, тобто по спливу 7 років, суми заборгованості по виплаті зарплати становлять 1025,64 грн., середній заробіток - 183 359,06 грн.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з урахуванням принципу справедливості та співмірності, підлягають стягненню кошти в сумі 91 679,53 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення та ухвали суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 та Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді