Справа № 168/508/18 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/564/19 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Бовчалюк З.А., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

прокурора - Гудкова М.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Буцинської сільської ради Старовижівського району Волинської області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 21 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Буцинської сільської ради Старовижівського району Волинської області звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить приміщення гаража-профілакторія, площею 551 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці, в АДРЕСА_1 площею 0,86 га. Фактичним користувачем вказаної земельної ділянки є ОСОБА_1 , який використовує її без правовстановлюючих документів. Комісією Старовижівської районної державної адміністрації із визначення збитків, завданих власникам землі та землекористувачам використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 нараховано збитки у вигляді неодержаного Буцинською сільською радою доходу за час фактичного користування вказаною земельною ділянкою за період з 28 вересня 2016 року по 01 листопада 2017 року в розмірі 23494,89 грн., про що складено акт про визначення збитків, затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації №523 від 21 листопада 2018 року. На засідання вказаної комісії ОСОБА_1 не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату та час засідання, акт про визначення збитків вручено ОСОБА_1 - 03 березня 2018 року. Відповідач в місячний термін після затвердження акту з визначення збитків збитки за час фактичного користування земельною ділянкою добровільно не відшкодував, а Буцинською сільською радою Старовижівського району не вжито дієвих заходів до стягнення вищевказаних коштів, порушення земельного законодавства не усунуто, бюджет органу місцевого самоврядування несе збитки, які виражаються у недоотриманні плати за користування вказаною земельною ділянкою, що дає можливість прокуратурі представляти інтереси держави в суді. За вказаних обставин, на підставі статтями 22, 1166 ЦК України, статті 156, 157 ЗК України просить стягнути з відповідача на користь Буцинської сільської ради Старовижівського району Волинської області 23 494, 89 грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів та стягнути на користь прокуратури Волинської області 1762 грн. судового збору.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 21 березня 2019 року в задоволенні позову заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Буцинської сільської ради Старовижівського району Волинської області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Волинської області покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду- скасуванню з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником приміщення гаража-профілакторія загальною площею 551 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу від 30 квітня 2008 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1, аркуш справи 30, 43).

Рішенням Буцинської сільської ради від 28 вересня 2016 року № 6/11 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » відповідачеві надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування гаража-профілакторія в оренду строком на 49 років орієнтовною площею 0,8600 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель сільськогосподарського призначення та земель запасу не наданих у власність і постійне користування Буцинської сільської ради, при виконанні умов, визначених державним інспектором по використанню і охорони земель Старовижівського району та іншими виконавчими органами; попереджено відповідача про необхідність виконати цей проект і подати його на затвердження у встановленому порядку; будь-яких строків виготовлення та погодження проекту землевідведення рішенням сільської ради встановлено не було (том 1, аркуш справи 14, 42).

На виконання зазначеного рішення Буцинської сільської ради відповідач уклав із розробником - Старовижівським районним виробничим відділом ВРФ ДП «Центр ДЗК» договір від 29 червня 2017 року №241 на складання проекту землеустрою (том 1, аркуш справи 68-69).

Рішенням Буцинської сільської ради від 22 грудня 2017 року № 16/14 Про внесення змін в рішення сільської ради від 28 вересня 2016 року № 6/11 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » внесено зміни в рішення сільської ради від 28 вересня 2016 року № 6/11 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », а саме: пункт 1 викладено в такій редакції: надати ОСОБА_1 . дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування гаража-профілакторія в оренду строком на 49 років орієнтовною площею 0,8600 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель промисловості та земель запасу, не наданих у власність і постійне користування Буцинської сільської ради (том 1, аркуш справи 67).

Відповідно до повідомлення відділу у Старовижівському районі міжрайонного управління у Ратнівському та Старовижівському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,86 га (землі промисловості) по АДРЕСА_1 , яка використовується без правовстановлюючих документів ОСОБА_1 станом на 15 листопада 2017 року становить 728914,50 грн.; на 01 січня 2017 року - 728914,50 грн; на 01 січня 2016 року - 687655,19 грн. (том 1, аркуш справи 13).

З акту обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 20 вересня 2017 року встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 займає площу 0,86 га і використовується без правовстановлюючих документів з 2016 року. На земельній ділянці розташоване нерухоме майно, а саме: гараж-профілакторій. На даний час розробляється проект землеустрою про надання даної земельної ділянки в оренду на 49 років. Нормативно - грошова оцінка становить - 84,75 грн/кв.м. Категорія земель: - землі промисловості (том 1, аркуш справи 11).

В подальшому, розпорядженням голови Старовижівської районної державної адміністрації № 523 від 21 листопада 2017 року затверджено акт з визначення та відшкодування збитків власнику землі Буцинській сільській раді в сумі 23494,89 грн. землекористувачем ОСОБА_1 від 06 листопада 2017 року (том 1, аркуш справи 22-24).

Звертаючись з позовом до суду прокурор просив стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

За положеннями п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 1 ст.1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Отже, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене, фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 13.02.2019р. у справі №320/5877/17.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені положення Закону, колегія судів приходить до висновку, що позивач помилково як на матеріально-правову підставу свого позову посилається на ст.ст. 22, 1166 ЦК України, які регулюють відшкодування шкоди (збитків).

Разом з тим, суд встановивши, що спірні правовідносини регулюються ст.1212 ЦК України, повинен був самостійно застосувати ці норми, незважаючи на те, що позивач виключно з посиланням на норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України обґрунтував свої вимоги.

Така позиція особи, яка подала апеляційну скаргу відповідає нормам ЦПК України та узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 03.04.2019 року, справа №686/18993/17-ц.

Таким чином, суду необхідно було самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, а тому апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову в зв`язку з тим, що відсутні у діях відповідача усі елементи складу цивільного правопорушення, які є підставою для покладення на останнього обов`язку з виплати збитків відповідно до положень статті 22 ЦК та 1166 ЦК України, а впродовж судового розгляду прокурор не змінював обґрунтування заявлених позовних вимог та підстави позову.

Водночас, у справах за вимогами про стягнення плати за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, тобто відповідно до статті 1212 ЦК України, необхідним є встановлення розміру цієї ділянки.

Тобто об`єктом може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав, однак матеріали справи не містять встановлених обставин щодо формування земельної ділянки в період з 28.09.2016 по 01.11.2017, за користування якою заявлені до стягнення суми.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з вимогами ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 193 ЗК України державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

З визначення поняття державної реєстрації земельної ділянки, наданого статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

У відповідності до вимог статті 15 цього Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

З матеріалів справи, зокрема витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку запис про земельну ділянку площею 0.08600 га, з присвоєнням кадастрового номера НОМЕР_1 здійснено 06.08.2018.

З пояснень прокурора та представника відповідача в апеляційному суді встановлено, що раніше земельна ділянка для обслуговування гаража-профілакторія АДРЕСА_1, Волинської області не відводилась, межі земельної ділянки на місцевості не встановлювались, кадастровий номер земельній ділянці присвоєно лише 06.08.2018.

З наявного в матеріалах справи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років для обслуговування гаража-профілакторія встановлено, що відповідно до акта перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості) межі даної земельної ділянки перенесені в натуру (на місцевість) та виражені 5-ма поворотними точками 26.02.2018( а.с. 95).

Таким чином, в період з 28.09.2016 по 01.11.2017 земельна ділянка для обслуговування гаража-профілакторія сформована ще не була, межі та конфігурація не визначалися, а відтак, земельна ділянка, за користування якою позивач вимагає сплати недоотриманого доходу в розмірі орендної плати, не сформована як об`єкт цивільного права в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України.

Наданий позивачем у підтвердження займаної відповідачем площі земельної ділянки акт обстеження земельної ділянки є неналежним доказом, оскільки чинним законодавством не передбачено формування земельних ділянок на підставі даного акту, який не є документацією з землеустрою.

Крім того, прийняття рішення Буцинською сільською радою про надання дозволу ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування гаража-профілакторія в оренду строком на 49 років орієнтовною площею 0,8600 га в АДРЕСА_1 не свідчить, що саме таким розміром земельної ділянки користувався відповідач без правовстановлюючих документів, оскільки земельна ділянка не сформована в передбаченому Законом порядку і не була виділена в користування попередньому власнику нерухомого майна(гаража-профілакторія), право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 25 жовтня 2016 року(а.с.30).

Разом з тим, з урахуванням положень ст. 1212 ЦК України, оскільки ця норма не регулює деліктних правовідносин, і передбачає обов`язок особи повернути потерпілому безпідставно набуте майно, а не відшкодувати заподіяну майнову шкоду (збитки), тому необґрунтованим є нарахування збитків відповідачу на підставі Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженому постановою КМУ №284 від 19.04.1993 року (надалі Порядок).

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Таким чином, оскільки цим Порядком врегульовано питання відшкодування саме збитків власникам земельних ділянок та землекористувачам, тому він не підлягає застосуванню до спірних позадоговірних (кондикційних) правовідносин щодо використання земельної ділянки без проведення плати за неї, які склалися між сторонами з приводу збереження відповідачем майна (грошових коштів у розмірі орендної плати) без достатньої правової підстави.

Разом з тим, комісією для розрахунку збитків позивача, заподіяних відповідачем за період з 28.09.2016 по 01.11.2017, вартість про нормативну грошову оцінку земельної ділянки використана з довідки Відділу у Старовижівському районі міжрайонного управління у Ратнівському та Старовижівському районах Головного управління у Волинській області(а.с. 13). У матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відомості яких є обов`язковими при визначенні орендної плати. В апеляційному суді прокурором наданий для долучення до матеріалів справи витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 11.06.2019, яка становить 728914,50 грн. Як вбачається з зазначеної інформації відділу Держгеокадастру така ж нормативна грошова оцінка земельної ділянки існувала і станом на 15 листопада 2017 року, тобто після періоду, за який проводився розрахунок збитків.

З урахуванням наведеного, оскільки земельна ділянка під нерухомим майном не сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України, відсутній витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за період з 28.09.2016 по 01.11.2017, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, колегія суддів вважає, що розмір заявлених до стягнення позовних вимог є недоведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване в даній справі рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Буцинської сільської ради Старовижівського району Волинської області за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити частково.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 21 березня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Буцинської сільської ради Старовижівського району Волинської області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді