Справа № 479/1161/18
Провадження № 22-ц/812/995/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З.,Темнікової В.І,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Репушевської О.В. в приміщенні того ж суду о 9 годині 57 хвилин у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (надалі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення орендної плати,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати.

Позивачка зазначала, що їй на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 2,76 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована в межах території Секретарської сільської ради, Кривоозерського району, Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 10 вересня 2007 року між її матір`ю ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 50 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла і вона як спадкоємиця 1 черги прийняла спадщину, яку оформила за рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року та зареєструвала своє право у Державному реєстрі. Після оформлення своїх спадкових прав, 20 вересня 2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про виплату належної їй як правонаступнику орендної плати з 2009 року по 2017 рік.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що в добровільному порядку відповідач орендну плату не сплачує, позивачка просила суд стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 2009-2017 роки у розмірі 16 309 грн. 91 коп.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2009 -2017 роки, згідно умов договору оренди землі № 70/СЕК від 01 січня 2006 року, зареєстрованого у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 10 вересня 2007 року за № 54 в розмірі 16 309 грн 91 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що право ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом своїх прав в примусовому порядку у даних спірних правовідносинах виникло після оформлення своїх спадкових прав на права та обов`язки, які належали на день смерті її матері - ОСОБА_2 та відмови ТОВ «Агрофірма Корнацьких» виконати умови договору оренди землі від 10 вересня 2007 року, а тому звернувшись з позовом до суду 24 жовтня 20018 року за захистом триваючого систематичного порушення своїх прав щодо отримання орендної плати за період за 2009-2017 роки не пропустила строк позовної давності.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на те, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позивачки згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України виникло право на одержання орендної плати як спадкоємця ОСОБА_2 за укладеним останньою за життя договором оренди з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття нею спадщини. Про наявність спадкового майна, в тому числі і переданої в оренду земельної ділянки, позивачці було відомо. З цього часу вона мала право на реалізацію свого права шляхом звернення до відповідача з вимогою про виплату її орендної плати, однак з такою вимогою звернулася тільки у 2017 році, а до суду у 2018 році. За таких обставин з урахуванням того, що договір оренди землі передбачає щорічні виплати, а позивачка просить стягнути орендну плату за період з 2009- 2017 роки та врахувавши те, що до суду з позовом вона звернулася у жовтні 2018 року стягненню в межах заявлених позовних вимог та строку позовної давності підлягає орендна плата тільки за останні три роки, але суд помилково не застосував наслідків пропуску позивачкою строку позовної давності.

Умови договору оренди земельної ділянки визначають розмір орендної плати, таким чином, вірним та законним застосування обчислення розміру орендної плати по даній справі було посилання на умови договору та на суму, що в ньому прописана. На дану обставину суд першої інстанції не звернув уваги.

В порушення норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції належним чином свої висновки не мотивував, доводи відповідача не перевірив, а відтак - прийняв необґрунтоване рішення без повного, всебічного з`ясування всіх обставин у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилися про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України.

За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших - це орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що земельна ділянка, загальною площею 2,762 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району, Миколаївської області належала на праві власності ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 29 грудня 2001 року (а.с.8-9).

01 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки на строк 50 років з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2055 року. Зазначений договір зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 вересня 2007 року за № 54 (а.с. 27-30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5).

На підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,76 га в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну ОСОБА_2 на підставі державного акту серія НОМЕР_2 на право приватної власності на землю, зареєстрованого в реєстрі за № 100 (а.с.6-7).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28 квітня 2016 року право власності на зазначену вище земельну ділянку зареєстровано ОСОБА_1 (а.с.19).

Відповідно до умов договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем, а саме пунктом 9 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 571 грн. 53коп. З метою захисту майнових інтересів Орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання Орендодавцем на ім`я Орендаря письмової заяви. Така заява подається Орендодавцем Орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року Сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п.9 цього Договору. У випадку настання форсмажорних обставин, які призвели до неможливості виконання зобов`язань в певній частині, коли між Сторонами є домовленість про сплату орендної плати в натуральній формі, Орендар виплачує Орендодавцю грошову компенсацію за частину недоданої сільськогосподарської продукції або заміняє іншою сільськогосподарською продукцією.

Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. Пунктом 11 встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Пунктом 12 договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції або послуг.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 4 ст. 32 Закону № 161- ХІV (в редакції, яка була чинною на час укладання Договору) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В пункті 40 Договору сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

В силу ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

За такого, набувши в порядку спадкування за законом, право власності на передану в оренду відповідачу за Договором земельну ділянку, ОСОБА_1 набула, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цим договором.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З моменту підписання договору оренди землі, земельна ділянка обробляється орендарем.

Підтвердження виплати щорічної орендної плати на користь орендодавця ОСОБА_2 представником відповідача до суду не надано.

З моменту смерті орендодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 і по день звернення із даним позовом до суду орендна плата відповідачем правонаступнику орендодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не виплачена.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку (ч. 3 ст. 148-1 ЗК України).

22 вересня 2017 року позивачкою було направлено на адресу відповідача заяву, в якій остання повідомляла про набуття права власності на орендовану земельну ділянку та просила виплатити їй заборгованість по орендній платі з 2009 року і по 2017 рік за земельну ділянку, яка їй належить (а.с.13-14).

Однак, відповідач існуючу заборгованість по орендній платі не виплатив, що не спростовується матеріалами справи.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановивши наявність простроченого (невиконаного) орендарем зобов`язання щодо виплати орендної плати, суд вірно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості.

Однак, з визначеним судом розміром заборгованості колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що розмір орендної плати становить фіксовану грошову суму у розмірі 571 грн. 53 коп., яка згідно п. 13 може переглядатися виключно за взаємної згоди сторін за наявності зазначених в цьому пункті підстав, але не частіше ніж один раз на рік.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

10 грудня 2018 р. представник відповідача подав до суду заяву, в якій посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності (а.с.25-26).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому згідно із вимогами частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Оскільки оренда плата є щорічним платежем та в силу домовленостей сторін договору оренди від 01 січня 2006 року вноситься до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок орендної плати (п. 11), про порушене право на отримання орендної плати орендодавцю відомо 26 грудня відповідного року.

Як зазначено вище, законодавець пов`язує початок перебігу позовної давності саме з моментом, коли особа дізналася, або могла дізнатися, а в силу положень ч. 1 ст. 1220 ЦК України ч. 3 ст. 1223, ч. 5 ст. 1268 ЦК України ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і саме з цього дня позивачка мала дізнатися про порушення прав щодо отримання орендної плати, але з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за 2009 - 2017 роки ОСОБА_1 звернулась лише 25 жовтня 2018 року, тобто з пропуском строку на звернення до суду, а тому аргументи про таке в апеляційній скарзі є правильними, тоді як суд першої інстанції помилково не застосував положення цивільного закону щодо позовної давності.

Таким чином, в межах строків позовної давності на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню орендна плата за 2015 - 2017 роки.

Що стосується розмірів орендної плати, які підлягають стягненню з відповідача то колегія виходить з наступного.

Статтею 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що розмір орендної плати становить фіксовану грошову суму у розмірі 571 грн. 53 коп., яка згідно п. 13 може переглядатися виключно за взаємної згоди сторін за наявності зазначених в цьому пункті підстав, але не частіше ніж один раз на рік.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 самостійно розрахувала заборгованості із орендної плати, виходячи із 3% на рік від середньої вартості земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2009-2018 роки згідно інформації, наданої Відділом у Кривоозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за № б/н від 06 лютого 2018 року (а.с. 11).

Доказів того, що сторонами договору оренди землі був узгоджений такий розмір орендної плати на наступні роки шляхом внесення змін до договору оренди землі чи укладенням додаткової угоди до оренди землі, матеріали справи не містять, а тому в апеляційній скарзі відповідачем вірно наголошено про те, що судом першої інстанції невірно взято до уваги розрахунок позивача, а правильним буде сума орендної плати у розмірі 571 грн. 53 коп. на рік, як зазначено в договорі оренди.

Отже, заборгованість зі сплати орендної плати за 2015 - 2017 роки становить 1714 грн. 59 коп. ( 571 грн 53 коп. х 3) .

Оскільки суд помилково, з порушенням норм процесуального права та на підставі невірно застосованих норм матеріального права вирішив позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати, рішення суду в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно в цій частині змінити, задовольнивши позов частково.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволені позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати змінено, відповідно слід змінити і рішення суду щодо розподілу судових витрат, а також компенсувати відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог скарги.

Так, ОСОБА_1 за подання позову сплачено в суд першої інстанції 704 грн. 80 коп. З урахуванням задоволених позовних вимог (10,6%) слід стягнути з відповідача на користь позивача 74, 70 грн. ( 1 714,59 / 16 309,91= 10,6 %) (704,8х10,6%).

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1 057 грн. 20 коп., апеляційну скаргу задоволено на 89,4%, поверненню підлягає 945 грн. 14 коп. (1057 грн 20 коп. х 89,4%).

Враховуючи взаєморозрахунок з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма Корнацьких» підлягає стягненню 870 грн. 44 коп. (945 грн. 14 коп. - 74 грн. 70 коп.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1714 (одна тисяча чотирнадцять гривень) 59 коп. заборгованості по орендній платі за 2015 - 2017 роки, згідно умов договору оренди землі від 01 січня 2006 року, зареєстрованого у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 10 вересня 2007 року за № 54.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» 870 (вісімсот сімдесят гривень) 44 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.