Провадження № 4-с/761/291/2019
У Х В А Л А

15 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Мальцева Д.О.

за участю секретаря Чугаєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник, боржник) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (далі по тексту - приватний виконавець), стягувач- Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі по тексту - стягувач, Банк), відповідно до якої просила визнати протиправними дії приватного виконавця щодо проведення ним опису та арешту майна боржника у виконавчому провадженні № 59839632; визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця щодо неповідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після визначення вартості чи отримання звіту про оцінку у вказаному виконавчому провадженні; визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 28.08.2019 у виконавчому провадженні № 59839632; визнати протиправною та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 59839632;визнати протиправним та скасувати Звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба» від 17.09.2019 про оцінку квартиру АДРЕСА_1 » та належить скаржнику у виконавчому провадженні № 59839632; визнати протиправними дії приватного виконавця щодо передачі вказаної квартири на реалізацію.

Скарга обґрунтована тим, що виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавчий лист, виданий за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2013 р. у справі № 2-7305/2010 про стягнення із скаржника на користь ПАТ КБ «Укргазбанк» заборгованості по кредитному договору у розмірі 185 173, 91 долари США (за оф.курсонм НБУ - 1 461 022, 15 грн.)та 134 204, 00 грн., витрат на ІТЗ розгляду справи 120, 00 грн., а всього 1 597 046 (один мільйон п`ятсот дев`яносто сім тисяч сорок шість) гривень 92 копійки, звернувши стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,80 кв. м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 , про що у подальшому було видано виконавчий лист.

Скаржник вказує, що за результатами ознайомлення представника скаржника 09.10.2019 з матеріалами скарги, останньому стало відомо про порушення прав скаржника під час виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2013 в рамках виконавчого провадження № 59839632. Зокрема, передача квартири АДРЕСА_2 до ДП «СЕТАМ» на реалізацію була вчинена виконавцем з порушенням норм чинного законодавства. Так, боржником було змінено адресу проживання, про що виконавця повідомлено, однак останній продовжує вказувати в документах виконавчого провадження колишню адресу боржника. Крім того, приватним виконавцем не було проведено опис та арешт вказаної квартири, хоча в матеріалах виконавчого провадження наявна відповідна постанова від 28.08.2019. Також вказує, що під час реалізації належного боржнику майна виконавцем не було враховано, що боржник не має іншого житла, крім цієї квартири. При цьому, квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також боржник не був обізнаний про призначення приватним виконавцем суб`єкта оціночної діяльності для визначення оцінки квартири, що підлягала реалізації та про результати такої оцінки. Сама оцінка, на думку скаржника, також була проведена з порушенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та відповідних національних стандартів щодо оцінки майна. Також скаржник ставить під сумнів обрані експертом підходи для визначення вартості її квартири, оскільки за результатами проведеної оцінки виявилось, що оцінка є заниженою та не відповідає ринковій вартості. Зазначає також, що в порушення норм чинного законодавства експерт не здійснював огляд об`єкту оцінки. За таких обставин, Звіт за результатами проведеної оцінки має бути визнаний протиправним.

З огляду на вищевикладене, скаржник вважає, що виконавцем було допущено низку порушень в процесі реалізації належної їй квартирі, його дії є протиправними, а тому скаржник звернувся до суду з вказаною скаргою.

Приватний виконавець подав пояснення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні скарги через її безпідставність та необґрунтованість. Вказав, що діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, скаржником не наведено достатніх підстав для визнання дій приватного виконавця неправомірними. Зокрема, вказав, що адресою боржника у виконавчому листі №2-7305/10, виданого Апеляційним судом м. Києва, вказано АДРЕСА_3 . При цьому, виконавець не зобов`язаний під час відкриття виконавчого провадження здійснювати перевірку даних, зазначених у виконавчому листі. Тому кореспонденція направлялась виконавцем на адресу, вказану у виконавчому листі. При цьому, ані боржник, ані стягувач не звертались до виконавця із заявою про зміну місця проживання. Крім того, опис належного майна боржника було проведено виконавцем в присутності понятих та з дотриманням норм чинного законодавства. Протилежного скаржником не доведено, відповідних доказів до суду не надано. В подальшому постанова про опис та арешт майна була направлена виконавцем простим листом на адресу боржника. Вказав, що на квартиру АДРЕСА_2 не поширюється дія мораторію, визначеного Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказане майно боржник не використовує як постійне місце проживання, а здає в оренду, в квартирі знаходиться офіс юридичної компанії «Право-Сфера». Крім того, зазначає, що направляв скаржнику рекомендованим поштовим відправленням Повідомлення про результати визначення вартості оцінки майна на наступний день після отримання самим виконавцем Звіту про оцінку майна. Також вказав, що виконавцем не було порушено процедуру проведення оцінки майна боржника, відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин скаржником не надано. В свою чергу оцінювачем, якого було призначено для визначення вартості майна боржника, було попередньо зібрано та проведено аналіз інформації про пропонування подібного рухомого майна на вторинному ринку та визначено об`єкти порівняння. При цьому, оцінювачем було підібрано три максимально подібні об`єкта порівняння. А тому, на думку виконавця, вартість об`єкту оцінки визначена максимально достовірно та є цілком обґрунтованою. При цьому, оскільки Звіт про оцінку майна за своєю правовою природою, не є правочином, то до нього не можуть бути застосовані наслідки, пов`язані з визнанням правочинів недійсними. За таких обставин, в задоволенні скарги просив відмовити, оскільки вона є необґрунтованою та безпідставною, доказів порушення приватним виконавцем прав скаржника останнім до матеріалів справи не надано.

24.10.2019 від представника скаржника надійшла заява про забезпечення скарги.

24.10.2019 ухвалою суду заяву повернуто скаржнику.

24.10.2019 ухвалою суду скаргу призначено до розгляду, витребувано матеріали виконавчого провадження № 59839632.

15.11.2019 від представника приватного виконавця надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності виконавця та його представника та заперечення проти задоволення скарги.

15.11.2019 від приватного виконавця надійшли письмові пояснення та копії матеріалів виконавчого провадження № 59839632.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

В силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вирішив продовжити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, дійшов наступного висновку.

Так, статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича перебуває виконавче провадження № 59839632 з виконання виконавчого листа № 2-7305/2010 від 11.12.2013, виданого за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2013 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк» заборгованості по кредитному договору у розмірі 185 173, 91 долари США, що згідно офіційного курсу валют НБУ становить 1 461 022, 15 грн. та 134 204, 77 грн., судовий збір у розмірі 1700, 00 грн., витрати на ІТЗ 120, 00 грн., а всього 1 594 046, 92 грн., звернувши стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46, 80 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-проаджу квартири від 11.09.2003, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Степаненко В.Д. за № 5194 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 16.09.2003 за реєстровим № 8019 БТІ 16.09.2003 (далі по тексту - квартира). Звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру провести шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши її початкову ціну не нижчу 90 %, визначеної шляхом оцінки суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України.

Адреса боржника у виконавчому листі вказана: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання.

19.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. на підставі заяви АБ «Укргазбанк» відкрито виконавче провадження ВП № 59839632.

Копію постанови рекомендованим поштовим відправленням направлено сторонам виконавчого провадження, в тому числі скаржнику - на адресу, вказану у виконавчому листі.

19.08.2019 виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Копію постанови рекомендованим поштовим відправленням направлено сторонам виконавчого провадження, в тому числі скаржнику - на адресу, вказану у виконавчому листі.

21.08.2019 виконавцем направлено боржнику за адресою: АДРЕСА_3 Виклик приватного виконавця.

Так, згідно ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Положеннями ч. 5 ст. 56 Закону визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Так, 28.08.2019 виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна боржника: АДРЕСА_4 та встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає та не користується нею, квартира використовується як нежиле приміщення, про що в присутності двох понятих та представника стягувача АБ «Укргазбанк» складено Акт приватного виконавця, підписаний самим виконавцем та понятими.

28.08.2019 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме описано та накладено арешт на зазначену вище квартиру.

Постанова підписана виконавцем, двома понятими та представником стягувача.

Також з вказаної постанови вбачається, що під огляду було встановлено, що квартира перероблена під офіс юридичної компанії та не використовується боржником як місце проживання боржника та членів його сім`ї.

За таких обставин, твердження скаржника про те, що приватним виконавцем не проводився огляд належної скаржнику квартири не відповідають матеріалам справи, а інших доказів, які б підтверджували вказану обставину, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно з положеннями ч.1-4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна.

У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, національний стандарт N 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Згідно п. 4 Національного стандарту № 1, оцінка майна проводитися з дотриманням принципів корисності, попиту і пропонування, заміщення, очікування, граничної продуктивності внеску, найбільш ефективного використання.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки (п. 16 Національного стандарту № 1).

Крім того, п.50, 51 Національного стандарту № 1 «Загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна» встановлено, що проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється: ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка; визначення бази оцінки; подання замовнику пропозицій стосовно істотних умов договору на проведення оцінки.

Незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна т висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно ч. 5 ст. 57 Закону, виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, що суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Разом із тим, у Постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №914/881/17 вказано, що системний аналіз ч.4 ст.3, ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.12, ст.32, ст.33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2019 виконавець своєю постановою призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні - Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експерта служба», якого зобов`язав надати письмовий звіт з експертної оцінки описаного та арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження поштовим рекомендованим відправленням, в тому числі скаржнику - на адресу, вказану у виконавчому листі.

25.09.2019 на адресу приватного виконавця від ТОВ «Приватна експертна служба» надійшов Звіт про оцінку квартири № 3 , дата оцінки 17.09.2019, складного оцінювачем ОСОБА_6 та підписаного директором Товариства ОСОБА_7, згідно якого вартість квартири скаржника становить 2 196 880, 00 грн.

Крім того, як вбачається з наданого Звіту, оцінювачем також проводився і огляд об`єкту оцінки (арк. Звіту 21).

Приватним виконавцем направлено учасникам виконавчого провадження повідомлення про визначення вартості описаного майна від 25.09.2019 за № 5590/19 та копію Звіту ТОВ «Приватна експертна служба».

Висновок про вартість арештованого майна направлено сторонам виконавчого провадження поштовим рекомендованим відправленням, в тому числі скаржнику - на адресу, вказану у виконавчому листі.

Так, скаржник зазначає, що Звіт про оцінку майна має бути скасований, оскільки оцінювач під час проведення оцінки допустив ряд порушень, зокрема, не проводив огляд об`єкта оцінки, не отримав всю необхідну та достовірну інформацію про об`єкт оцінки, використав під час оцінки аналоги нерухомого майна, які не є подібними об`єкту оцінки.

Разом з тим, суд не приймає до уваги вказані твердження скаржника, оскільки останньою не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували зазначені вище обставини.

Крім того, не містять матеріали справи доказів і того, що дії оцінювача під час складання Звіту про оцінку майна якимось чином порушили права скаржника.

При цьому, суд звертає увагу, що до Звіту про оцінку майна, з огляду на його правову природу, не можуть бути застосовані наслідки, пов`язані із скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Суд також не приймає до уваги посилання скаржника на ту обставину, що остання не була обізнана про результати проведеної оцінки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що всі процесуальні рішення, а також повідомлення про результати оцінки, направлялись боржнику рекомендованим поштовим відправленням та були отримані.

Також боржник, обґрунтовуючи скаргу, зазначає, що виконавцем під час реалізації квартири АДРЕСА_2 , не було враховано, що боржник не має іншого житла, крім цієї квартири. При цьому, квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно, зокрема, використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Перевіряючи зазначені обставини, судом встановлено, що боржник, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . (з 30.09.2009).

Також 28.08.2019 представник скаржника надав виконавцю письмові пояснення, відповідно до яких просив всю поштову кореспонденцію направляти за адресою проживання скаржника та не проводити примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на вказану квартиру, оскільки на неї розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Як вбачається з Довідки від 06.08.2012, наданої представником скаржника, у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , власник - з 30.09.2009, ОСОБА_4 , син, - з 29.06.2010, ОСОБА_5 , піднаймач, - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, вказана Довідка не свідчить про ту обставину, що квартира використовується боржником як місце проживання боржника та членів його сім`ї, оскільки з матеріалів справи вбачається, що приміщення використовується як нежиле, в ньому розміщений офіс юридичної компанії, приміщення здається в оренду.

Інших доказів, які б свідчили про те, що на вказану квартиру розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скаржником до матеріалів справи на надано.

Крім того, боржник вказує, що не був обізнаний про хід виконавчого провадження, оскільки виконавець не встановив його місце проживання та не направляв поштову кореспонденцію на адресу місця реєстрації боржника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що адреса боржника у виконавчому листі, виданого за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2013 вказана: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи також вбачається, що представник боржника ОСОБА_8 неодноразово знайомився з матеріалами виконавчого провадження № 5939632, надавав письмові пояснення, кореспонденція, яка направлялась скаржнику, була отримана.

Зазначене свідчить, що боржник отримувала кореспонденцію за вказаною адресою, була обізнана про хід виконавчого провадження, представник боржника з`являвся до приватного виконавця, ознайомлювався з матеріалами справи та надавав письмові пояснення.

При цьому, як вже зазначалось вище, приватним виконавцем було встановлено, що боржник фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки вказане приміщення використовується як нежитлове, здається в оренду, в ньому розміщувався офіс юридичної компанії «Право-Сфера».

За таких обставин, скаржником не надано доказів того, що приватний виконавець, направляючи кореспонденцію не за місцем реєстрації скаржника, якимось чином порушив її права під час здійснення виконавчого провадження.

Відтак, в судовому засіданні не було встановлено, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича носять протиправний характер, а винесені ним постанови в рамках виконавчого провадження № 59839632 суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що потягло за собою порушення прав скаржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Дата складання повного тексту ухвали суду - 21.12.2019.

Суддя: