Справа № 146/320/19
"23" липня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді Пилипчука О.В.
з участю секретаря Бойко Т.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашполі цивільну справу
ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
відповідач: ОСОБА_2
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття особи з реєстрації
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
27 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , а також зняти її з реєстрації за вищевказаною адресою.
Позов обґрунтовано наступним.
Позивач є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 07.04.2010 Томашпільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого 08.04.2010 комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».
Позивач вказує, що на підставі його згоди відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована і проживала у його домоволодінні по серпень 2018 року.
В даний час відповідач проживає на території Раківської сільської ради, але, не дивлячись на його неодноразові прохання знятися з реєстрації за місцем бувшого проживання, не реагує.
Позивач вказує, що віна сплачує комунальні послуги та інші платежі, які залежать від кількості осіб, місце яких зареєстровано в будинку, чим порушуються його права.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 6 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08-30 годину 28 травня 2019 року.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 травня 2019 року закрито підготовче засідання у справі, судове засідання призначено на 23 липня 2019 року на 11-00 годину.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 липня 2019 року ухвалено проводити заочний розгляд справи.
Доводи учасників процесу.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`являлася, про причини неявки суд не повідомляла, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надавала, відзиву до суду відповідачем подано не було, в зв`язку з чим судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечила проти заочного розгляду справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. .
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Суд, розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).
Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є житловий будинок АДРЕСА_1 .
Даний будинок належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.6).
Із довідки Липівської сільської ради від 22.02.2019 № 131 вбачається, що в будинку по АДРЕСА_1 невістка ОСОБА_1 ОСОБА_4 не проживає з серпня 2018 року (а.с.7).
Відповідно до довідки Липівської сільської ради № 130 від 22.02.2019, в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , син ОСОБА_5 , невістка ОСОБА_2 (а.с.8).
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власним майном.
Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб.
Згідно вимог ст.. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно вимог ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.
Позивачем ОСОБА_1 доведено і підтверджено належними доказами, що відповідач ОСОБА_2 вибула з будинку АДРЕСА_1 на інше постійне місце проживання, на день розгляду справи в даному будинку не проживає понад шість місяців, а саме майже рік, припинила будь-які стосунки з власником будинку-позивачем у справі, а тому втратила право користування будинком позивача.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад 6 місяців, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду з позовом про визнання особи такою, що тратила право користування житловий будинком, є обґрунтованим, відтак така вимога підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи наведені норми, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації з будинку АДРЕСА_1 .
Висновки суду.
Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком підлягає до задоволення.
В іншій частині позовних вимог, а саме в частиніусунення перешкод в користуванні будинком шляхом зняття особи з реєстрації, суд вважає за необхідне відмовити, враховуючи вимоги ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»
Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду було оплачено позовну заяву судовим збором в розмірі 768,40 грн, які суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача.
На підставі викладено, керуючись ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 156 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 142, 263-265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття особи з реєстрації задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі, що складаються із судового збору, в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривні 40 копійок).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 12.06.1998 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 18.12.2008 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. В. Пилипчук