Справа № 466/126/19 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/886/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Львів

Справа № 466/126/19

Провадження № 22-ц/811/886/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

секретар Іванова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 17 січня 2019 року у складі судді Луців-Шумської Н.Л.

у справі

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - накладено арешт на автомобіль Skoda Octavia 2012р.в. НОМЕР_1 , який згідно інформації з Єдиного державного реєстру МВС зареєстрований за ОСОБА_1 .

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу суду винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, що не зроблено судом 1-ї інстанції.

Вказує, що Шевченківським районним судом м.Львова не враховано того, що забезпечення позову може призвести до порушення інтересів третіх осіб. Зокрема, автомобіль Skoda Octavia 2012 р.в НОМЕР_1 належить мені на підставі даних реєстраційного посвідчення, придбаний 23.09.2016 року в шлюбі з дружиною ОСОБА_3 (шлюб укладено 27.07.2011 року). Відповідно до п.З ст.368 Цивільного кодексу України майно набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною власністю, якшо інше не встановлено договором або законом, ст.,60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В порушення вимог п. б ч. 1 ст. 151 ЩІК України, у вказаній заяві про забезпечення позову не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Заявником не надано суду доказів про те, що останній має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майно, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначає, що у поданій заяві про забезпечення позову заявник обмежився лише зазначенням, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не навівши достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому, останнім не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову. Також, ні позивачем у заяві про забезпечення позову, ані судом відповідно в оскаржуваній ухвалі, жодним чином належно не наведено те, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Доводи про те, що між сторонами наявний спір, сума позову значна, а також те, шо відповідач може здійснювати заходи щодо реалізації свого майна, без будь- яких посилань на певні обставини, які могли б свідчити про те, що такі дії відповідачем дійсно можуть бути вчинені з метою утруднення виконання чи унеможливленая виконання рішення суду про задоволення позову слід вважати такими, що не свідчать про підставність заяви.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 17 січня 2019 року та ухвалити постанову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 10 600 доларів США.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову районний суд вважав що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на автомобіль є співмірним із заявленими позивачем вимогами та взяв до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 2 ст. 152 забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 10600 доларів США.

Згідно позовної заяви, 13.10.2017р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір безпроцентної позики, за яким ОСОБА_2 зобов`язався надати безпроцентну позику ОСОБА_1 в сумі 670 000,00 гривень, що в еквіваленті на момент отримання грошових коштів за офіційним курсом НБУ становило 25 000,00дол.США строком до 13.10.2018р. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав частково. Несплаченою залишається сума боргу у розмірі 10 600,00дол.США, що станом на 28.12.2018р. за курсом НБУ еквівалентно 291 022,77грн. Відповідно до п.6 договору позики від 13.10.2017р. у заставне майно ОСОБА_1 залишив два автомобілі: Skoda Octavia 2012р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та Mersedes Vito 2004р.н., д.н.з. НОМЕР_2 .

У порядку забезпечення позову ОСОБА_2 просить накласти арешт на автомобіль марки Skoda Octavia 2012р.в. НОМЕР_1 та інше майно, в тому числі грошові кошти, що належать ОСОБА_1 в межах позовних вимог.

Із позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та позивачем обґрунтовано допускається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів.

Забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль може призвести до порушення інтересів третіх осіб.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдає шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на рухоме майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні власника, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються. У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову.

Зважаючи на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та вищенаведені норми ЦПК колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції підставно вжив заходи забезпечення, про які просив позивач.

Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 17 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2019 року.

Головуючий

Судді