ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 766/12435/18

провадження № 22-ц/819/716/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Бездрабко В.О.,
Вейтас І.В.,
секретарКутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Громадської організації «Десяте квітня» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 14 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Громадської організації «Десяте квітня» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного з відповідачем трудового договору від 24 січня 2018 року він був прийнятий на посаду юриста з випробувальним терміном 3 місяці на строк з 24 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року. Позивач вказує, що 05 червня 2018 року він отримав поштою від відповідача трудову книжку, копію наказу від 15 березня 2018 року №2- про його звільнення з 21 березня 2018 року, на підставі п. 11 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_5 вважає звільнення незаконним, оскільки в наказі №2- від 15 березня 2018 року зазначені безпідставні причини для звільнення, про які він не був проінформований і дізнався лише при ознайомленні з наказом 05 червня 2018 року.

Оскільки копію наказу про звільнення від 15 березня 2018 року і трудову книжку він отримав лише 05 червня 2018 року поштою, тому вважає що він звернувся до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі у передбачений законом термін. Також ОСОБА_5 зазначав, що предметом його позову є поновлення на роботі у зв'язку з незаконністю звільнення за п.11 ст.40 КЗпП України та головним доказом незаконності звільнення є передбачена законом заборона укладення строкового трудового договору за певних умов. Так, відповідно до ч.3 ст.26 КЗпП України випробування не встановлюється при прийомі на роботу, зокрема осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців. Оскільки між ним та відповідачем укладений строковий трудовий договір на строк менш ніж один рік - передбачені п.11 ст.40 КЗпП України підстави для звільнення у роботодавця відсутні. На підставі наведеного позивач просив поновити його на посаді юриста Громадської організації «Десяте Квітня» з 21 березня 2018 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено. Поновлено ОСОБА_5 на посаді юриста Громадської організації «Десяте квітня» з 21 березня 2018 року. Стягнуто з Громадської організації «Десяте квітня» судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі Громадська організація «Десяте квітня», вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи та процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача не можна визнати обґрунтованим та таким, що прийняте у відповідності до вимог трудового законодавства, а тому він підлягає поновленню на роботі.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до Статуту Громадської організації «Десяте Квітня» вона має статус юридичної особи з моменту державної реєстрації в установленому Законом порядку (а.с.25-35).

Згідно протоколу загальних зборів Громадської організації «Десяте Квітня» від 21 січня 2013року № 2 до складу керівництва центральних статутних органів громадської організації обрано президентом організації - Курочкіну М.В., членами Ради організації - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.22-24).

ОСОБА_5 у своїй заяві від 23 січня 2018 року просив відповідача прийняти його на посаду юриста з 24 січня 2018 року (а.с.38).

Розпорядженням президента громадської організації №4- від 23 січня 2018 року ОСОБА_5 був прийнятий на посаду юриста Громадської організації «Десяте Квітня» з 24 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року зі строком випробування 3 місяці. З даним наказом ОСОБА_5 ознайомлений 23 січня 2018 року, що підтверджується його підписом (а.с.37).

Наказом від 15 березня 2018 року № 2- ОСОБА_5 звільнено з посади юриста Громадської організації «Десяте Квітня» на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України через встановлення невідповідності займаній посаді та виконуваній роботі протягом строку випробування (а.с.2).

Підставами для звільнення позивача зазначено невідповідність його займаній посаді протягом строку випробування, що обумовлюється наступними обставинами:

-відсутність знань англійської мови та навичок вільного володіння англійською мовою, що проявилося у неможливості працівника спілкуватись англійською мовою з працівниками організації та представниками УВКБ ООН, вести ділове спілкування англійською мовою;

-незнання положень внутрішніх нормативних актів, правил роботи з документами, основ діловодства, порядку систематизації та ведення документації, що стосується діяльності організації, що виявилося у порушенні працівником порядку ведення бази отримувачів допомоги та правил складання внутрішніх документів організації затверджених форм, порушенні строків та порядку складання та подання звітів;

-незадовільні результати роботи щодо ідентифікації, реєстрації та ведення обліку отримувачів допомоги (а.с.36).

На підтвердження зазначеного відповідачем надано відповідні доповідні записки, посадова інструкція та інше (а.с.40-52).

Відповідно до ст.23 КЗпП України Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: зокрема, осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців.

Пунктом 11 частини першою статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

За змістом зазначених норм встановлення умови про випробування, яка у даному випадку застережена в наказі про прийняття на роботу ОСОБА_5, з яким останній ознайомлений під розписку до початку роботи; і з яким укладено строковий трудовий договір строком до 12 місяців, є незаконною.

Оскільки з позивачем був укладений строковий трудовий договір на період із 24 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року тобто до 12 місяців, зі строком випробування 3 місяці, що суперечить вимогам ч.3 ст.26 КЗпП України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача правових підстав для встановлення ОСОБА_5 випробування при прийомі на роботу та відповідно для його звільнення на підставі п.11 ч.1ст.40 КЗпП України. Тобто звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства України.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що питання про відповідність чи невідповідність працівника обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає власник або уповноважений ним орган та не може вирішуватись судом, що також підтверджується правовою позицію Верховного Суду, викладеною в Постанові від 29 березня 2018 року по справі № 381/4968/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском зазначеного строку.

Так, розглядаючи питання щодо строку звернення позивача до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі, суд першої інстанції зазначав, що такий строк позивачем не пропущено, оскільки ОСОБА_5 копію наказу про звільнення та трудову книжку отримав 05 червня 2018 року, а з позовом до суду звернувся 02 липня 2018 року, тобто у місячний термін, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Належних та допустимих доказів про те, що позивачем отримано копію наказу про звільнення 23 березня 2018 року матеріали справи не містять.

Проте, колегія суддів не може погодитися з зазначеним висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи 15 березня 2018 року відповідачем було складено повідомлення №39/18 про звільнення ОСОБА_5, що відповідає вимогам ст.28 КЗпП України (а.с.39). Запропоновано ОСОБА_5 отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення в день звільнення. В даному повідомлені зазначено, що ОСОБА_5 відмовився від його підписання, про що складено акт від 16 березня 2018 року.

Наказом від 15 березня 2018 року № 2- ОСОБА_5 звільнено з посади юриста Громадської організації «Десяте Квітня» з 21 березня 2018 року на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України через встановлення невідповідності займаній посаді та виконуваній роботі протягом строку випробування (а.с.2). В даному наказі також зазначено, що ОСОБА_5 від підпису в наказі відмовився, про що складено відповідний акт від 16 березня 2018 року.

В акті від 16 березня 2018 року, складеного співробітниками Громадської організації «Десяте квітня», зафіксовано факт відмови ОСОБА_5 отримати та підписати наказ про звільнення. Так, в акті зазначено, що 16 березня 2018 року о 09год. 30 хв. в офісі Громадської організації «Десяте квітня» ОСОБА_5 був ознайомлений з наказом №2- від 15 березня 2018 року про його звільнення та повідомленням про звільнення №39/18 від 15 березня 2018 року. Проте ОСОБА_5 відмовився отримати повідомлення та підписати наказ про звільнення. Дійсність викладеного в акті підтвердили: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.54).

В подальшому ОСОБА_5 на робочому місці був відсутній, що підтверджується відповідно складеними актами від 15 березня 2018 року, 19 березня 2018 року, 20 березня 2018 року та 21 березня 2018 року (а.с.53,55,56,57,58).

Зазначені в актах обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про допит зазначених свідків, проте у зв'язку з тим, що справа розглядалася судом в порядку спрощеного позовного провадження - допит зазначених свідків не проводився.

Так, свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є керівником проекту Громадської організації «Десяте квітня» у Херсонському офісі та робоче місце її знаходиться в м. Одеса. ОСОБА_5 був прийнятий до Херсонського офісу організації юристом з випробувальним терміном. Протягом строку випробування було виявлено, що ОСОБА_5 неналежним чином виконував свої посадові обов'язки, передбачені посадовою інструкцією, внаслідок недостатньої кваліфікації. 15 березня 2018 року вона разом із колегою ОСОБА_9 приїхали із м. Одеси до Херсонського офісу організації з метою вручення ОСОБА_5 повідомлення про звільнення та ознайомлення його з самим наказом про звільнення. 15 березня 2018 року ОСОБА_5 на робочому місці не було, про що було складено відповідний акт. В той день вони зателефонували ОСОБА_5 та запросили його 16 березня 2018 року з'явитися до офісу. 16 березня 2018 року, зранку, ОСОБА_5 прибув до офісу і в її присутності, а також в присутності ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, йому дали ознайомитися з наказом про звільнення. Проте ОСОБА_5 в категоричній формі відмовився отримувати копію наказу про звільнення та ставити свій підпис. Відразу після цього ОСОБА_5 пішов з офісу і в подальшому жодного разу на робочому місці не з'являвся, про що було складено відповідні акти.

Свідок ОСОБА_9 також пояснила, що вона є правовим аналітиком Громадської організації та працює в офісі в м. Одеса. 15 березня 2018 року вона разом із колегою ОСОБА_10 приїхали із м. Одеси до Херсонського офісу організації з метою вручення ОСОБА_5 повідомлення про звільнення та ознайомлення його з самим наказом про звільнення. 15 березня 2018 року ОСОБА_5 на робочому місці не було, про що було складено відповідний акт. В той день вони зателефонували ОСОБА_5 та запросили його 16 березня 2018 року з'явитися до офісу. 16 березня 2018 року, зранку, ОСОБА_5 прибув до офісу і в її присутності, а також в присутності ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, йому дали ознайомитися з наказом про звільнення. Проте ОСОБА_5 в категоричній формі відмовився отримувати копію наказу про звільнення та ставити свій підпис. Відразу після цього ОСОБА_5 пішов з офісу і в подальшому жодного разу на робочому місці не з'являвся, про що було складено відповідні акти.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що працює в Херсонському офісі Громадської організації. 15 березня 2018 року ОСОБА_9 разом із колегою ОСОБА_10 приїхали із м. Одеси до Херсонського офісу організації з метою вручення ОСОБА_5 повідомлення про звільнення та ознайомлення його з самим наказом про звільнення. 15 березня 2018 року ОСОБА_5 на робочому місці не було, про що було складено відповідний акт. В той день вони зателефонували ОСОБА_5 та запросили його 16 березня 2018 року з'явитися до офісу. 16 березня 2018 року, зранку, ОСОБА_5 прибув до офісу і в його присутності, а також в присутності ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, йому дали ознайомитися з наказом про звільнення. ОСОБА_5 попрохав його вийти з кабінету разом з ОСОБА_11 Через хвилин 10 він разом з ОСОБА_11 почули з кабінету голосні вигуки ОСОБА_5 і відразу зайшли до кабінету. ОСОБА_5 в категоричній формі відмовився отримувати копію наказу про звільнення та ставити свій підпис. Відразу після цього ОСОБА_5 пішов з офісу і в подальшому жодного разу на робочому місці не з'являвся, про що було складено відповідні акти.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_5 не висловлював заперечень щодо наданих свідками пояснень.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що ОСОБА_5 з дня складення акту від 16 березня 2018 року був обізнаний про порушення його права щодо незаконного звільнення з займаної посади, - саме з цього часу почався відлік місячного строку на звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі, встановлений статтею 233 КЗпП України.

Проте, з даним позовом ОСОБА_5 звернувся лише 02 липня 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав.

Посилання ОСОБА_5 на те, що копію наказу про звільнення та трудову книжку він отримав лише 05 червня 2018 року (а.с.64,65) після неодноразових звернень до відповідача з відповідними заявами (а.с.61,63) не можуть бути підставою для відліку місячного строку для звернення до суду саме з цієї дати, оскільки встановленні вище обставини підтверджують що позивач фактично був обізнаний про порушення його права, а тому саме з 16 березня 2018 року (день відмови позивача про вручення наказу про звільнення) мав звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору. При цьому будь-яких звернень або скарг з приводу не допуску на роботу позивач не здійснював, що також підтверджує його обізнаність про винесення відповідачем наказу про звільнення.

Відповідно до вимог ст.233 КЗпП України строк для звернення обчислюється з дня коли працівник дізнався або мав дізнатися про порушення його права. Вказана стаття конкретизує це правило стосовно до випадку звільнення працівника. У цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Колегією суддів встановлено, що будь-яких поважних причин для поновлення судом строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, а також обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, позивачем на зазначено.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що відповідачем 21 березня 2018 року було направлено на адресу ОСОБА_5 повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яке отримано 23 березня 2018 року матір'ю ОСОБА_5 (а.с.59,60).

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за пропуском строку звернення до суду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, необхідно відповідно й змінити розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції, а саме - з відповідачів не підлягає стягненню судовий збір за вирішення даних позовних вимог.

Також необхідно провести розподіл судових витрат - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду, на користь відповідача слід повернути сплачені ним судові витрати при поданні апеляційної скарги в сумі 1 057,20 грн. (розмір судового збору, який підлягав сплаті під час подання апеляційної скарги) Зазначені кошти підлягають поверненню за рахунок держави, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за такою вимогою.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Громадської організації «Десяте квітня» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Громадської організації «Десяте квітня» про поновлення на роботі відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Здійснити компенсацію за рахунок держави на користь Громадської організації «Десяте квітня» судових витрат в сумі 1 057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 02 травня 2019 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: О.В.Бездрабко

І.В.Вейтас