Справа № 444/2727/18
Провадження № 2/444/293/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/повне/

12 липня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняти останнього з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач у справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказане майно набуте ним на підставі Договору дарування житлового будинку та Договору дарування земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Жовківського міського нотаріального округу Чемерис Г.Я. 15.09.2016 р., зареєстрованими в реєстрі за номерами, відповідно №1199 та №1200, що були укладені із відповідачем. Тобто відповідач є колишнім власником зазначеного житла.

Зазначає, що у зв`язку із створення нової сім`ї в грудні 2016 року відповідач переїхав на постійне проживання в новозбудований житловий будинок по АДРЕСА_2 , де і проживає на даний час. З грудня 2016 року в житловому будинку АДРЕСА_1 відповідач не проживав жодного дня, витрат на його утримання та сплату комунальних послуг не несе. Таким чином, поведінка відповідача свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення.

Вказує, що з невідомих причин, відповідач відмовляється добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання за вказаною адресою. В червні 2018 р. відповідачеві офіційно було надіслано лист-повідомлення про необхідність зняття з реєстрації, який ним отримано особисто 14.06.2018 р., проте така вимога також була залишена відповідачем без належного реагування.

Стверджує, що такі дії відповідача чинять перешкоди позивачеві у реалізації права власності, в тому числі, право на вільне та безперешкодне користування та розпорядження своєю власністю, покладають на позивача додаткові обов`язки та витрати по сплаті комунальних послуг, нарахування яких залежить від кількості зареєстрованих осіб в будинку, унеможливлює відчуження такого будинку третім особам.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Просять позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають такий не обґрунтований. Додатково пояснили, що фактично відповідач покинув житло під примусом, однак на той час не звертався нікуди так як йому було соромно через поведінку сина - ОСОБА_1 В будинку залишилися його речs якими він має намір користуватисm.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що що він пам"ятає що в грудня 2016 року зустрів ОСОБА_2 з яким перебував у дружніх стосунках коло його будинку в АДРЕСА_1 та вказав, що виїжджає з даного житла та залишає його синові.

Допитані в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_2 є їхнім сусідом та проживає по АДРЕСА_2 з грудня 2016 року.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, та свідків, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказане майно набуте ним на підставі Договору дарування житлового будинку та Договору дарування земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Жовківського міського нотаріального округу Чемерис Г.Я. 15.09.2016 р., зареєстрованими в реєстрі за номерами, відповідно №1199 та №1200, що були укладені із відповідачем. Тобто відповідач є колишнім власником зазначеного житла.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2018 р. відповідачеві ОСОБА_2 офіційно було надіслано лист-повідомлення про необхідність зняття з реєстрації, який ним отримано особисто 14.06.2018 р., проте така вимога також була залишена відповідачем без належного реагування.

У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі, ОСОБА_2 , зареєстрований в будинку, але фактично у вказаному будинку проживає ОСОБА_1 з дружиною. Ці факти підтверджуються відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов від 04.06.2018 р., 14.08.2018. р.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі, ОСОБА_2 , зареєстрований в будинку, але фактично не проживає у вказаному будинку з грудня 2016 року, оскільки фактично проживає в АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_6 . Ці факти підтверджуються відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов від 12.03.2019 рр.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пп. 33 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р., передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки».

Виходячи із змісту норм ст. 71,72 ЖК України, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

А від так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад 1 рік. Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у будинку понад 1 рік без поважних причин.

Враховуючи вищенаведені обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд враховує, що вище зазначені дії відповідача чинять перешкоди позивачеві у реалізації права власності, в тому числі, право на вільне та безперешкодне користування та розпорядження своєю власністю, покладають на позивача додаткові обов`язки та витрати по сплаті комунальних послуг, нарахування яких залежить від кількості зареєстрованих осіб в будинку, унеможливлює відчуження такого будинку третім особам.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 / таким що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 / за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.

Повний текст рішення виготовлено 19.07.2019 р.