Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 796/91/2018
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у складі судді Оніщука М. І. у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Обставини справи
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 06/95/144 від 29 листопада 2006 року у сумі 7 425,65 грн та 43 829,96 дол. США, що становить 510 823,41 грн. Проведено розподіл судових витрат.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою, у якій просила скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 червня 2014 року. Заяву мотивовано тим, що вказане рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 червня 2014 року ухвалено з порушенням прав заявника як споживача послуг банку.

До заяви додано клопотання про поновлення строку на звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 червня 2014 року.

Аргументуючи пропуск строку подачі заяви про скасування вказаного рішення, заявник посилалась на те, що про існування рішення третейського суду їй стало відомо лише 05 лютого 2018 року, після ознайомлення її представником з матеріалами справи № 260-14.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року, як судом першої інстанції, заяву ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заява про скасування рішення третейського суду подана після закінчення строків, встановлених частиною п'ятою статті 454 ЦПК України, з урахуванням положень частини 7 цієї статті суд не наділений правом вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, у зв'язку з чим підлягає поверненню.

Висновок Верховного Суду

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року залишено без змін.

У постанові зазначено, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою і шостою статті 454 ЦПК, повертається. Аналогічна норма містилася і в частині другій, третій статті 389-1 ЦПК України 2004 року, чинного на час прийняття рішення третейського суду. Строк для оскарження рішення третейського суду оскарженню не підлягає. Іншого порядку обчислення строку на оскарження рішення третейського суду процесуальне законодавство не містить.

Зміст окремої думки

Не погоджуюся з висновком Верховного Суду про те, що у разі подання заяви про скасування рішення третейського суду після закінчення строку, встановленого частиною п'ятою статті 454 ЦПК України, такий строк поновленню не підлягає.

Питання щодо можливості поновлення строку на оскарження рішення третейського суду у разі подання заяви про його скасування, поданої з пропуском строку, визначеного частиною п'ятою статті 454 ЦПК України, на мою думку, необхідно вирішувати через системне тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, практики Європейського суду з прав людини та відповідних положень цивільного процесуального закону.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У статті 8 Конституції Українизакріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно із пунктом 8 частини другої статі 129 Конституції України основними засадами судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні норми містяться в статті 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Право на оскарження судових рішень в апеляційному порядку є складовою конституційного права особи на судовий захист.

Зазначене конституційне правило щодо оскарження судових рішень в апеляційному порядку є загальним для всіх справ, незалежно від юрисдикції спору.

Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті статей 55, 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду відповідно до закону.

Європейський суд з прав людини у справі «Volovic v. Ukraine» від 06 грудня 2007 року зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (справа "Podbielski and PPU Polpure v. Poland» від 26 липня 2005 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 2 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої, п'ятої, сьомої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

За змістом частини сьомої статті 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

Відповідно до частини шостої статті 454 ЦПК України заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу не може бути подана після закінчення трьох місяців, рахуючи з дня, коли сторона, що заявляє це клопотання, отримала арбітражне рішення, а у разі подання такою стороною клопотання до міжнародного комерційного арбітражу про виправлення або роз'яснення рішення чи ухвалення додаткового рішення, - з дня винесення міжнародним комерційним арбітражем рішення з цього прохання.

Отже, у частині шостій статті 454 ЦПК України є застереження про те, що заява не може бути подана після закінчення відповідних строків, що дає підстави тлумачити відповідне положення про не можливість поновлення строку у разі подання з пропуском строку заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частина третя статті 389-1 ЦПК України в редакції 2004 року у порівнянні з статтею 454 ЦПК України в чинній редакції передбачала право учасників процесу на поновлення строку на оскарження рішення третейського суду.

ЦПК України містить положення, якими визначено неможливість поновлення процесуального строку, зокрема частина третя статті 424, частина друга статті 358, частина третя статті 393 ЦПК України.

Повернення заяви, поданої після закінчення строку, встановленого частиною п'ятою статті 454 ЦПК України не містить прямої заборони на поновлення строку за заявою про скасування рішення третейського суду, оскільки цей строк є процесуальним та на нього поширюються вимоги статті 127 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 364 ГПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем розгляду справи третейським судом стороною, третьою особою протягом дев'яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, а особою, яка не брала участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про її права та (або) обов'язки, - протягом дев'яноста днів з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення третейського суду. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

У порівнянні з ЦПК України ГПК України містить положення про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду.

Відсутність такої прямої вказівки у ЦПК України з огляду на викладене не свідчить про те, що строк на оскарження рішення третейського суду, яке переглядається в порядку цивільного сдочинства , є преклюзивним.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» від 29 жовтня 2015 року).

Поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків має на меті виправлення судової помилки.

З огляду на викладене, строк, передбачений частиною п'ятою статті 454 ЦПК України, може бути поновлений. Такий строк не є преклюзивним, а є процесуальним.

Суддя А. С. Олійник