Єдиний унікальний номер судової справи 488/5240/18
Номер провадження 22-ц/812/1248/19 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Самчишина Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

з секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

- представника відповідача - Шеремет Л.В. ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщенні цього ж суду о 16 год. 11 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установила:

23 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради (далі МОПЛ №1), який обґрунтовував наступним.

Наказом №978 - к від 18 серпня 2016 року з 22 серпня 2016 року він був переведений на постійну посаду голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії МОПЛ №1.

Наказом в.о. головного лікаря МОПЛ № 1 за № 1588-к/тр від 05 листопада 2018 року його було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Цей наказ видано на підставі наказу № 76-Л від 27 липня 2018 року, яким штатний розпис лікарні підлягав приведенню у відповідність до вимог Наказу МОЗ України № 865 від 08 травня 2018 року шляхом скорочення посади голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії.

Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки наявність посади, яку він займав жодним чином не суперечила вимогам Наказу МОЗ України № 397 від 08 жовтня 2001 року, згідно якого посади експертів та голів комісій встановлюються згідно з чинними нормативними документами МОЗ. Крім цього, правомірність функціонування посади голови судово-психіатричної експертної комісії підтверджується вимогами Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», КОД КП 1229.7, код ЗКППТР 24371 - «Голова комісії» та іншими діючими наказами МОЗ.

Також позивач вказував, що при скороченні його посади фактично жодних змін до штатного розпису лікарні не вносилось, і при звільненні йому не були запропоновані посади, які б відповідали його кваліфікації лікаря судово-психіатричного експерта (судового експерта).

Незалежна професійна спілка працівників МОПЛ № 1, членом якої був позивач, не надала згоди на його звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на викладене, позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати п. 2 наказу Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради № 76-Л від 27 липня 2018 року;

-2-

- визнати незаконним та скасувати наказ Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради № 1588-к-тр від 05 листопада 2018 року;

- поновити його на посаді Голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради (далі - голова АСПЕК);

- стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що звільнення позивача відбулося у відповідності із діючим трудовим законодавством.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2019 року відмовлено у задоволені позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоведене, а судом не встановлено факту його незаконного звільнення з роботи та порушення відповідачем процедури звільнення.

Не погодившись з таким рішення, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на невірну оцінку наданим доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції надано невірну оцінку законності та обґрунтованості рішення Незалежної професійної спілки працівників МОПЛ №1 з підстав відмови звільнення позивача з займаної посади. Крім того, посилання суду на згоду на звільнення позивача за скороченням штату за зверненням відповідача до Профспілкового комітету працівників МОПЛ №1, членом якого позивач був на час видання наказу № 76 - л від 27 липня 2018 року до 17 серпня 2018 року, є неправдивим, оскільки матеріали справи не містять такого звернення відповідача та згоди профспілки. До того ж, якщо така згода й була отримана, то вона не могла були підставою для звільнення позивача у листопаді 2018 року. Також зазначав, що Наказ МОЗ України від 08 травня 2018 року № 865 «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи», як і попередній наказ МОЗ України від 08 жовтня 2001 року №397, не вирішував питання доцільності певних посад, штатний розпис тощо, а метою його затвердження є удосконалення проведення судово-психіатричної експертизи. Судом не враховано той факт, що формувати штати та визначати назви посад у штатному розписі необхідно і надалі відповідно до наказу МОЗ «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посада та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28 жовтня 2002 року № 385, а також Національного класифікатора України ДК 003-2010 «Класифікатор професій», затвердженого наказом Держспоживстандарту від 28 липня 2010 року № 327, якими передбачено посаду «Голови комісії». Тому позиція суду про те, що факт наявності посади у штатному розписі Голови комісії нібито заборонено Наказом МОЗ України від 08 травня 2018 року № 865 не відповідає дійсності.

Крім того, позивачу не було запропоновано посади, які б відповідали його кваліфікації. На період процедури звільнення у штатній структурі амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії було наявна посада, яка задовольняла позивача та на яку позивач погоджувався та яка була займана сумісником. Проте адміністрація лікарні не запропонувала позивачу таку посаду, займану сумісником, що свідчить про недотримання позивачем принципу справедливості та дотримання трудових гарантій працівника.

До того ж, судом проігноровані обставини викладені в позові щодо проходження позивачем атестації, те, що позивач займав посаду «Голови комісії», яка передбачена Національним класифікатором України ДК 003-2010 «Класифікатор професій», тоді як його звільнено з посади «голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії», якої немає у класифікаторі, а також не ознайомлення позивача з посадовою інструкцією та положенням про комісію на момент звільнення.

-3-

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

В відповіді на відзив позивач посилався на його невідповідність дійсним обставинам.

Перевіривши законності та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до положень ст. 40 КЗпП України з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, крім інших підстав, і у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При зміні в організації виробництва і праці установи звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював на різних посадах в МОПЛ №1, а наказом № 978-к від 18 серпня 2016 року з 22 серпня 2016 року був переведений на постійну посаду голови АСПЕК (т. 1 а.с. 88 - 90).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865 «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи» були визначені організаційні засади проведення судово-психіатричної експертизи. Зокрема, за цим Порядком передбачені зміни в організації праці судових експертів, які пов`язані із займаними посадами працівників, а саме посада голови комісії цим Порядком та відповідний обсяг функціональних обов`язків не передбачені. Так, пунктом 11 Порядку організаційне, матеріально-технічне забезпечення виконання СПЕ, контроль за своєчасним її проведенням та дотримання експертами чинного законодавства про судову експертизу покладається на керівника експертної установи. Пунктом 12 Порядку кількісний склад експертів (одноособовий або комісійний) щодо конкретної СПЕ встановлюється особою або органом, яка(який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, який призначив СПЕ. Якщо це не зазначено, його встановлює керівник експертної установи. Пунктом 14 Порядку визначено, що у разі призначення комісійної СПЕ або доручення керівника установи проведення СПЕ декільком експертам експерт, призначений провідним експертом, не має переваг перед іншими під час вирішення поставлених питань (т. 1 а.с.102-110).

Цим же наказом визнано таким, що втратив чинність, наказ МОЗ України від 08 жовтня 2001 року № 397 «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01 березня 2002 року за № 215/6503, яким у п. 2 передбачались посади, як експертів, так і (окремо) голів комісій (т.1 а.с.99-101).

-4-

Тому доводи позивача про те, що зазначений новий Порядок не визначав посад, а лише регулював процедурні питання проведення судово-психіатричної експертизи, є необґрунтованими, оскільки цим Порядком були передбачені зміни в організації праці судових експертів, що супроводжувалось змінами у їх складі за посадами та функціональними обов`язками.

До того ж, проходження позивачем атестації в березні 2018 році не свідчить про порушення його трудових прав та неможливість звільнення працівника за наявності підстав у зв`язку зі скороченням займаної ним посади.

На виконання наказу МОЗ № 865 від 08 травня 2018 року Управлінням охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації було видано наказ № 430-Л «Про виконання наказу МОЗ України від 08 травня 2018 року «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи» (т.1 а.с 111).

Цим наказом головному лікарю МОПЛ №1 наказано привести організаційне, матеріально-технічне забезпечення щодо проведення судово-психіатричної експертизи відповідно до вимог чинного законодавства.

На виконання цього наказу головним лікарем МОПЛ № 1 було видано наказ № 76-Л від 27 липня 2018 року (т.1 а.с. 112), яким у п. 2 прийнято рішення про приведення у відповідність штатного розпису лікарні у відповідності з вимогами Наказу МОЗ від 03 травня 2018 року № 865 шляхом скорочення посади голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії. Із цим наказом позивач ознайомлений під розписку 03 вересня 2018 року (т. 1 а.с.113).

З метою приведення у відповідність штатного розпису вищезазначеному наказу МОЗ № 865 від 08 травня 2018 року та Управління охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації № 430-Л від 08 травня 2018 року відповідачем внесені зміни до штатного розпису, які 14 серпня 2018 року були затверджені начальником Управління охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації та з 06 листопада 2018 року скорочена посада голови комісії, головний судовий експерт (т. 1 а.с. 166-187).

Оскільки при зміні в організації праці судових експертів амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії відбулось скорочення штату - посади голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії, то підстави визнання незаконним та скасування п. 2 наказу МОПЛ № 1 відсутні.

Наказ МОЗ «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посада та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28 жовтня 2002 року № 385 не регламентує посади, яку займав позивач, а передбачена посада «Голови комісії» в Національному класифікаторі України ДК 003-2010 «Класифікатор професій», затвердженого наказом Держспоживстандарту від 28 липня 2010 року № 327, сама по собі не є беззаперечною підставою неможливості скорочення вказаної посади.

Із матеріалів справи вбачається, що протягом двох місяців позивачу неодноразово пропонувалися наявні у лікарні вакантні посади. Зокрема, позивачу були запропоновані такі посади: лікаря-психіатра 7 відділення, чоловічого психіатричного; лікаря-психіатра 9 відділення, психосоматичного чоловічого і жіночого; лікаря-психіатра дільничного диспансерно-поліклінічного відділення; лікаря-статиста організаційно-методичного відділу; інші посади.

Повний перелік запропонованих позивачу посад викладений у листі від 26 жовтня 2018 року (т. 1 а.с. 118), в листі від 31 жовтня 2018 року (т. 1 а.с. 126), в листі від 01 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 128), та в листі від 05 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 130), від зайняття яких позивач відмовився.

-5-

Судом також встановлено, що за заявою позивача про переведення його на вакантну посаду судового експерта 31 жовтня 2018 року адміністрацією МОПЛ №1 був виданий наказ № 1570-к/тр про переведення його на вакантну посаду судового експерта на 0,25 ставки. Однак 31 жовтня 2018 року позивач відмовився від переводу та у зв`язку з цим адміністрацією лікарні був виданий наказ № 1576- к/тр від 01 листопада 2018 року «Про відміну дії наказу № 1570 -к/тр від 31 жовтня 2018 року (т. 1 а.с. 11,133, 134).

При цьому не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що при його звільненні з недотриманням принципу справедливості та у порушення трудових гарантій йому не була запропонована посада, яка була зайнята за сумісництвом іншим працівником.

З матеріалів справи вбачається, що працівник ОСОБА_5 , дійсно при проведені звільнення позивача, за сумісництвом з 19 грудня 2017 року займав посаду лікаря - судово-психіатричної експерта на 0,5 ставки, а наказом №1571- к/тр від 31 жовтня 2018 року був звільнений з посади завідувача відділення № 7 (чоловіче психіатричне), лікаря-психіатра (основне місце роботи) за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, та на підставі наказу № 1573-к/тр від 31 жовтня 2018 року з 01 листопада 2018 року прийнятий на посаду лікар - судово-психіатричний експерт на 0,5 ставки шляхом переведення на основне місце роботи.

Оскільки звільнення сумісника не було ініційовано адміністрацією лікарні при проведенні звільнення позивача, то вирішення цього питання судом, колегія суддів вважає недоцільним. За такого, на думку колегії, при проведенні звільнення позивача посаду лікар - судово-психіатричний експерт - 0,5 ставки не можна було вважати вакантною.

До того ж, судом установлено, що при проведені звільнення позивача відповідач в межах однорідних посад не проводив перестановку (перегрупування) працівників, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не повинен був обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Отже, наявність інших вакантних посад в лікарні, відмінних від тих, які пропонувались позивачу, та які б він міг зайняти згідно зі своїм кваліфікаційним рівнем за його згоди, судовим розглядом не встановлено. Проходження позивачем атестації в березні 2018 році не свідчить про порушення його прав.

Тому суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 особисто був ознайомленим з наказом про наступне звільнення, переліком запропонованих вакантних посад, у тому числі і на момент звільнення, на зайняття яких згоди не надав, а також не встановивши відкриття відповідачем інших посад, крім тих, що були перелічені в попередженнях, дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні роботодавцем дотримано вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Крім того, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства , установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша ст. 43 КЗпП України).

Згідно ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 був членом Первинної профспілкової організації МОПЛ №1, рішенням якої, оформленим протоколом засідання від 21 серпня 2018 року, задоволено його заяву про виключення із членів профспілки та припинено утримання профспілкових внесків з 01 вересня 2018 року.

-6-

У зв`язку з тим, рішення цієї профспілки щодо звільнення позивача не має правового значення, тому посилання позивача щодо її згоди на його звільнення не заслуговують на увагу.

Як встановлено судом позивач з 13 серпня 2018 року є членом ради Незалежної професійної спілки працівників МОПЛ №1.

22 жовтня 2018 року відповідач звернувся до цієї профспілки із обґрунтованим письмовим поданням та просив профспілку надати згоду (відмову в наданні згоди) на звільнення позивача відповідно до вимог ч. 9 ст. 43 КЗпП України.

Відповідно до протоколу від 31 жовтня 2018 року № 6 дозвіл на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України Незалежна професійна спілка працівників МОПЛ № 1 не надала.

Наказом в.о. головного лікаря МОПЛ № 1 № 1588-к/тр від 05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Цього ж дня позивача ознайомлено з наказом про звільнення, з остаточним розрахунком заробітної платні та запропоновано отримати трудову книжку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмовляючи в наданні згоди на звільнення позивача профспілковий орган не обґрунтував відмову відповідно до вимог трудового законодавства та чинних нормативних актів, які б передбачали можливість існування у штатному розписі лікарні такої посади як «голова комісії АСПЕК», та його повноваження. Суд вірно звернув увагу на те, що посилання профспілки на наявність аналогічної посади у штатних розписах інших профільних лікарень, є необґрунтованими і не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Посилання в рішенні на неповідомлення профспілки про заплановане звільнення посади позивача жодним чином не впливають на права працівника та не є беззаперечними, оскільки не свідчить про безпідставність скорочення посади позивача.

За такого, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вказане рішення профспілкового органу необґрунтовано, а тому надавало право адміністрації лікарні розірвати трудовий договір з позивачем, з вказаних підстав, без згоди цього органу.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого ним рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника встановлені судом неповно і неправильно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанцій ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

-7-

Зважаючи на результат апеляційного розгляду, понесені апелянтом судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 липня 219 року.