Справа № 630/616/18
Провадження № 2/630/25/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.

за участі секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 630/616/18 (провадження № 2/630/25/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів в розмірі 38100,00 грн., з яких: 36600,00 грн. - сума матеріального збитку, 1500,00 грн. - сума складання звіту про оцінку майна; а також моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн. та судових витрат, -

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що відповідач 21 травня 2017 року керував транспортним засобом, не вибравши безпечну швидкість, здійснив наїзд на шиферний паркан та будівлю вбиральні домоволодіння № 91 по вул. Злагоди в м. Люботин, яке нагледить їй на праві власності з 2012 року. Відповідач своїми діями завдав їй, як власнику зазначеного домоволодіння, матеріальну шкоду в розмірі 36600,00 грн., який визначений на підставі звіту про оцінку майна від 30 липня 2018 року, за складання якого їй, ОСОБА_1 довелось сплатити 1500,00 грн. Разом з тим, діями відповідача їй була спричинена і моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через зміну особистого укладу життя, бо після руйнування паркану з шиферу та вбиральні довелось полишити звичні справи та зайнятися пошуками людей, які б змогли полагодити паркан та збудувати нову вбиральню. До того ж, в моменту наїзду автомобіля, яким керував ОСОБА_2, на будівлю вбиральні, вона, ОСОБА_1, зі своєю донькою стояли поряд та ледве встигли відскочити від падаючої будівлі. Це викликало у неї нервовий зрив та хвилювання за власне життя від усвідомлення, що не може бути захищеною на віть на власному подвірї. Розмір моральної шкоди вона оцінює у 7000,00 грн. Оскільки ОСОБА_2 й досі не відшкодував завдані збитки, вона була змушена звернутися з вказаним позовом до суду.

Ухвалою від 31 жовтня 2018 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позову отримав 07 листопада 2018 року. В межах встановленого судом строку відповідач 16 листопада 2018 року подав до суду відзив, в якому вказав, що подані позивачем докази він вважає неналежними, недопустимими та недостовірними з наступних причин. Так, на фотознімках зображені листи шиферу, які лежать на землі неушкодженими, а розкидані по землі цеглини являються лише частиною цеглин, складений на піддоні, та не являються елементами конструкції будівлі. По цих фотознімках неможливо встановити перелік пошкодженого майна, та вони були зроблені у різний період часу. Позивач намагається штучно збільшити розмір пошкодженого майна, адже звертаючись до суду з попереднім позовом в червні 2018 року вона вказувала меншу кількість пошкоджених листів шиферу. Посилання позивача на постанову в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП на підтвердження його, ОСОБА_2, провини у спричиненні шкоди не можна приймати до уваги, бо в постанові не визначено перелік пошкодженого майна, є лише загальне посилання на пошкодження конструкції паркану, листів шиферу та цегляної будівлі. До того ж, протокол про адміністративне правопорушення був складений лише через півроку після подій, вказаний у постанові. Напевно, за такий проміжок часу позивачем щось було зруйновано або збудовано. Відповідач ОСОБА_2 у відзиві також вказував на те, що звіт оцінювача про розмір вартості матеріального збитку виконаний лише на припущеннях, так як складений майже через рік після ДТП, заснований на інформації наданій замовником та не відповідає дійсності, бо оцінювач взагалі не проводить обстеження обєкту в натурі, а лише скористався фотографіями. Зі звіту також не зрозуміло, чим підтверджується обсяг ремонтних робіт, які потрібно провести. Позивачем також не доведено існування на момент ДТП паркану та вбиральні, які начебто були пошкоджені, та завданої моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив від 26 листопада 2018 року, в якій не погодилась з запереченнями відповідача ОСОБА_2 та наголосила на тому, що оригінали фотознімків, копії яких вона додало до позову, перебувають в її розпорядженні в цифровому форматі; інформація про пошкоджене майно підтверджується постановою Люботинського міського суду Харківської області від 28 листопада 2017 року, винесеною в справі № 630/622/17, про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та письмовими поясненнями, які містяться в даній справі. Про пошкодження майна позивач зверталась до правоохоронних органів, але відповідні матеріали довгий час перебували в прокуратурі Харківської області у кримінальному провадженні. За минулий час вона побудувала новий паркан для забезпечення власної безпеки. Для визначення розміру завданих збитків вона надала оцінювачу усю необхідну інформацію, а от відповідач покинув місце ДТП, бо перебував у нетверезому стані і бажав уникнути відповідальності.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 також виклала клопотання про витребування матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 630/622/17 (провадження № 3/630/162/17) про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124,122-4 КУпАП, оскільки в них містяться відомості про завдану матеріальну шкоду. Судом клопотання позивача задоволено в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, але її представник ОСОБА_3 подав суду заяву про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи за його відсутності. В поданій заяві представник позивача ОСОБА_3 також повідомив, що відповідач ОСОБА_2 після відкриття проведення в справі за позовом ОСОБА_1 добровільно відшкодував завдані їй матеріальні і моральні збитки. Тому він просив прийняти до уваги, що наразі залишились не відшкодованими лише матеріальні збитки в сумі 17000,00 грн., та розглянути справу в межах цієї суми, оскільки інші вимоги позивач не підтримує.

Перевіривши повноваження представника позивача ОСОБА_3, суд приймає таку заяву, оскільки представник не має обмежень на вчинення такої процесуальної дії.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився та заяву про проведення судового розгляду за його відсутності не подав, хоча про день, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений належним чином. Про поважність причин своєї неявки відповідач ОСОБА_2 також не повідомив.

В судовому засіданні, дослідивши подані учасниками справи письмові заяви по суті справи, наявні у ній докази, а також дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 630/622/17 (провадження № 3/630/162/17), суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями: погріб літ. «В», вбиральня літ. «Г», зливна яма літ. «Я», огорожа 1-7, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Злагоди, 91, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 січня 2012 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр. № 98.

За даним технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» станом на 22 серпня 2012 року, на земельній ділянці № 91 по вул. Злагоди в м. Люботин вбиральня літ. «Г» збудована з цегли та вкрита шифером, розташована впритул до дороги, яка пролягає поруч, та від якої ця вбиральня відмежована парканом, збудованого з використанням таких матеріалів метал, шифер, бетон.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 630/622/17 (провадження № 3/630/162/17), 21 травня 2017 року до Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області повідомлення від ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: м. Люботин, вул. Злагоди, 91, про те, що водій автомобіля Mitsubishi Padjero, державний номер НОМЕР_1, допустив наїзд на паркан її домоволодіння та з місця ДТП зник. Підтвердженням цього є рапорт начальника СРПП Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області.

Згідно з протоколом огляду місця події від 21 травня 2017 року, складеного поліцейським Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_1 і понятих, місцем дорожньо-транспортної пригоди є домоволодіння за адресою: м. Люботин, вул. Злагоди, 91. Поряд з ним пролягає ґрунтова дорога, врита щебенем, на узбіччі якої виявлені сліди автомобільних коліс. Також зафіксовано, що в результаті ДТП повністю пошкоджено шиферний паркан довжиною 2,5 м, а також пошкоджені й інші шиферні листи, зламано два металевих стовпа, пошкоджені металеві елементи паркану та зруйновано цегляну будівлю, яка мала розмір 1,7 х 1,5 м. До протоколу додано схему місця ДТП та фото таблицю з чотирьох фотознімків пошкодженого майна.

Під час провадження в справі про адміністративне правопорушення поліцейськими були отримані письмові пояснення від ОСОБА_1 і ОСОБА_2, в яких вони підтвердили ті обставини, що 21 травня 2017 року автомобіль Mitsubishi Padjero, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на паркан домоволодіння. Крім того, в своїх поясненнях від 21 травня 2017 року ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок ДТП були розбиті 15 листів шиферу та ще 15 листів шиферу частково пошкоджено, повністю зруйновано цегляну будівлю розміром 1,7 х 1,5 м, а також металеві кути і металеві стовпи паркану.

Як вбачається з постанови судді Люботинського міського суду Харківської області від 28 листопада 2017 року, винесеної в справі № 630/622/17, ОСОБА_2 21 травня 2017 року близько 16-00 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем Mitsubishi Padjero, державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Люботин по вул. Злагоди біля будинку, 91 не вибрав безпечну швидкість та здійснив наїзд на перешкоду шиферний паркан домоволодіння № 91 по вул. Злагоди в м. Люботин, чим завдано матеріальні збитки, а саме пошкоджено листи шиферу, цегляну будову, металеві конструкції паркану, та з місця ДТП зник. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124,. 122-4 КУпАП, але провадження в справі закрито в звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постанова судді від 28 листопада 2017 року набрала законної сили.

Досліджені докази не лише підтверджують факт ДТП, яке сталося 21 травня 2017 року та яким було завдано матеріальних збитків позивачу ОСОБА_1, як власнику домоволодіння, а й достовірно вказують на те, що шкоду майну позивача було завдано саме діями відповідача ОСОБА_2, який керував транспортним засобом перед виникненням ДТП.

Руйнування паркану домоволодіння № 91 по вул. Злагоди в м. Люботин також підтверджується фотознімками, наданими позивачем. На таких знімках зафіксовано як ту частину шиферного паркану, яку було повністю зруйновано, так й іншу частину шиферного паркану, елементи якого листи шиферу, зазнали повздовжніх тріщин, що викликає потребу в їх заміні. На фотознімках також зафіксований автомобіль Mitsubishi Padjero, державний номерний знак НОМЕР_1, який врізався у цегляну вбиральню, внаслідок чого вона була повністю зруйнована, а також зафіксовано, що зазнали пошкоджень металеві елементи паркану, на яких закріплені листи шиферу.

Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 станом на 30 липня 2018 року, вартість матеріального збитку, нанесеного майну ОСОБА_1 21 травня 2017 року внаслідок ДТП, складає 36600,00 грн. У звіті в повній мірі відображено перелік пошкодженого майна, його складових частин, обсягу та кількості, а також обсягів та вартості робіт, необхідних для відновлення вбиральні та паркану. Тому сумнівів щодо достовірності та обєктивності поданого позивачем звіту про оцінку майна у суду не виникає.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача про заподіяння відповідачем шкоди її майновим правам та розміру такої шкоди.

Заперечуючи проти розміру завданих збитків, відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих доказів, які б вказували на інший перелік чи обсяг пошкодженого майна, його вартості чи вартості робіт на відновлення такого майна.

Іншим чинником, в доповнення до тих доказів, які були досліджені судом, який підтверджує винуватість відповідача ОСОБА_2 у завданні майнової шкоди позивачу ОСОБА_1, є добровільне відшкодування відповідачем в межах судового розгляду частини збитків, завданих позивачу, через що остання на день розгляду справи підтримує заявлені вимоги лише частково в межах відшкодування матеріальних збитків в розмірі 17000,00 грн. З цього випливає висновок, що відповідачем ОСОБА_2 вчинений свідомий крок на усунення заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, суд задовольняє частково вимогу позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 17000,00 грн., а в задоволенні інших вимог, які позивач не підтримує, відмовляє.

Але оскільки відповідачем задоволено частину вимог позивача лише після відкриття провадження в справі, а тим більше після висловлення заперечень проти усіх вимог позивача, суд присуджує стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрати по оплаті судового збору в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 142, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_2, адреса реєстрації: Харківська область, м. Люботин, вул. Мерефянська, 6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний № НОМЕР_3, адреса реєстрації: Харківська область, м. Люботин, вул. Злагоди, 91, матеріальну шкоду в розмірі 17000,00 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1409,60 грн.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 22 квітня 2019 року.

Суддя О. О. Малихін