ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 723/637/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Тодоряка Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Дедик Н.П., дата виготовлення повного тексту ухвали невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсними договори дарування житлового будинку, земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 0,2702 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташовані по АДРЕСА_1 , які укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 05.06.2018 року та посвідчені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Погорєловою М.Ю.

Разом з позовною заявою ОСОБА_3 від імені позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме:

житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., житловий будинок літ. «А-1», веранда літ. «а», ганок літ. «а1», літня кухня літ. «Б», веренда літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», сарай літ. «І», вбиральня літ. «К», ганок літ. «б1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 0,2702 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказувала, що в неї є небезпідставні побоювання про те, що відповідач може відчужити майно на користь інших осіб та посилаючись на вимоги ст.149 ЦПК України просила її задовольнити.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно було відмовлено (а.с.24).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 від імені позивача оскаржила її, в апеляційній скарзі ставить питання про скасування ухвали із постановленням нової - про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

На думку апелянта необхідність забезпечити позов накладенням арешту на спірне майно обумовлено тим, що в процесі розгляду справи відповідач може розпорядитись на власний розсуд спірним майном.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, і, у разі ухвалення рішення про задоволення позову, воно не потребує примусового виконання, а тому відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання такого рішення суду.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок.

Заявник зазначив, що 05.06.2018 року між її батьком ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено три договори дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Погорєловою М.Ю., та зареєстровані в реєстрі за номерами: 11971, 11972, 11973.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач також вказала, що відповідач є онуком покійного ОСОБА_4 , про існування договорів дарування їй стало відомо після смерті батька, який протягом останніх років хворів та в нього були проблеми із зором і слухом, та на момент підписання договорів дарування практично втратив зір.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

В силу п.п.1-4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливить подальше виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. А одним із видів забезпечення позову може бути накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

П.3 та п.4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову врахував роз`яснення вимог на той час діючого процесуального законодавства та Пленуму ВСУ із застосування таких процесуальних норм, однак не звернув увагу, що ч.3 ст.151 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, та ч.2 ст.149 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, що регулюють підстави для забезпечення позову і рекомендації щодо застосування яких були предметом розгляду Пленуму, є відмінними, зокрема на час розгляду заяви забезпечення позову пов`язується не лише мотивами ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, коли за таких обставин не передбачено його примусове виконання, але й ефективним захистом, або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися.

Таким чином, відчуження спірного майно власником, право власності якого оскаржується шляхом визнання недійсним договорів,за якими воно набуто, може ускладнити ефективний захист позивача необхідністю залученням до участі у справі інших учасників (набувачів).

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами у справі існує реальний спір, предметом якого є визнання договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок недійсними, тобто ставиться під сумнів законність набуття права власності на спірне майно відповідачем ОСОБА_2

Про те, обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно є неадекватним ефективному способу захисту для досягнення необхідної мети, може вплинути на права відповідача щодо використання предмету спору, а тому достатнім та цілком доречним, обґрунтованим, і співмірним видом забезпечення позову у цій справі буде заборона вчиняти певні дії, про що міститься в обґрунтуванні самої заяви про забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції помилково відмовив позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, чим порушив вимоги процесуального закону, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.149, 150, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти угоди щодо відчуження на момент їх укладення або в майбутньому щодо наступного майна:

житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., житловий будинок літ. «А-1», веранда літ. «а», ганок літ. «а1», літня кухня літ. «Б», веренда літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», сарай літ. «І», вбиральня літ. «К», ганок літ. «б1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки площею 0,2702 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/