Справа № 710/409/19
Провадження № 2/710/283/19
УХВАЛА

23.07.2019 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Побережної Н.П. ,

за участю секретаря судового засідання Цяпкало Г.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Шпола клопотання третьої особи ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Мрія-1», Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача Шполянської міської ради ОТГ Кисленко ОСОБА_3 . ОСОБА_4 . про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить постановити рішення, яким визнати за позивачем право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який був введений в експлуатацію 12.04.2007 на підставі акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок загальною площею 152, 6 кв. м, житловою площею 28, 7 кв. м., з вбудованим магазином загальною площею 248, 0 кв. м, торговою площею 197, 1 кв. м., вартістю 2 744 331,00 грн.

Позивач аргументує свою позицію тим, що відповідачі не визнають право власності позивача на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого майнового права на нерухоме майно.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 02.04.2019 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 13.05.2019 було відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 10.07.2019 було винесено ухвалу про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача Шполянської міської ради ОТГ.

22.07.2019 до суду надійшло пояснення від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Шполянської міської ради ОТГ про залишення позову без розгляду через зловживання позивачем процесуальними правами та накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Дане пояснення мотивоване тим, що звертаючись повторно до суду про спір, який є по суті тим же самим, між тими сторонами, про те саме майно, ОСОБА_1 зловживав своїми процесуальними правами.

Заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що в задоволення клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Шполянської міської ради ОТГ слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до норм ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною статті 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Згідно з ч.1 ст.148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов до відповідачів ПП «Мрія-1», Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 10.07.2019 було залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади ОСОБА_2 . Предметом позову у даній справі є визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У провадженні Шполянського районного суду Черкаської області перебуває інша цивільна справа № 710/502/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПП «Марія-1» про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Предметом первісного позову у даній справі є встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з 08.03.2004 по 07.07.2007, визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , набутою за час спільного проживання, поділ спільного майно, набутого сторонами під час шлюбу, в тому числі і на житловий будинок з вбудованим магазином, розташованим в АДРЕСА_1 .

Предметом зустрічного позову є визнання об`єктом спільного майна подружжя доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за період з 2007 по 2015 роки в сумі 4 907 718, 69 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача за зустрічним позовом 1/2 частки від доходу ФОП ОСОБА_2 в сумі 2 453 859, 34 грн.

Отже, судом встановлено, що за складом сторін цивільні справи № 710/502/16-ц та №710/409/19 є різними оскільки у справі 710/409/19 ОСОБА_2 не є стороною у справі, а є третьою особою, яка не заявляє самостійний вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача. Крім того, підстави подачі позовів різні, адже в справі №710/502/16-ц мова йде про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ рухомого майна, а в справі №710/409/19 - про визнання предмету спору житлового будинку з вбудованим магазином, розташованим в АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду. Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у справі № 814/218/14 від 13.03.2019.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України » №377/02 п.52 рішення від 08.04.2010, суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Отже, звернення з позовом до суду ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, не можна вважати повторним зверненням до суду про спір до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Таким чином, у діях позивача щодо пред`явлення позову про визнання особистою приватною власністю на нерухоме майно судом не вбачається подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав чи подання завідомо безпідставного позову, що свідчать про недобросовісність процесуальної поведінки сторони позивача, а тому відсутні правові підстави для застосування заходів процесуального примусу до позивача. Оскільки суд вважає, що не має місце зловживання позивачем процесуальними права, тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду та застосування заходів процесуального примусу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача Шполянської міської ради ОТГ - Кисленко ОСОБА_3 .В. про визнання зловживання процесуальними правами слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 43,44, 48, 53, 144, 258, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Шполянської міської ради ОТГ Кисленко М.В. в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду через зловживання позивачем процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала в повному обсязі складена 25.07.2019.

Суддя Шполянського

районного суду Н.П. Побережна