ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 726/227/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 травня 2019 року, головуючий у першій інстанції Байцар Л.В.,

встановила:

ОСОБА_2 у лютому 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру стягнення аліментів.

Зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 29 вересня 2016 року актовим записом 1620.

ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м.Чернівці.

ОСОБА_2 та ОСОБА_2 проживають разом, ОСОБА_2 надає утримання дитині та дружині, яке є недостатнім.

Посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року зменшено розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5

Справа №726/227/19 Головуючий у 1 інстанції Байцар Л.В.

Провадження №22-ц/822/732//19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Артемівни ІНФОРМАЦІЯ_2 2014 ІНФОРМАЦІЯ_1 рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2016 року з 1/3 на ј частку заробітку (доходу).

ОСОБА_2 займає посаду старшого викладача-методиста авіаційно-рятувального загону спеціального призначення управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Чернівецькій області, має постійний заробіток (дохід).

Просила визначити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_2 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року у справі 726/2210/16, відкликати.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 травня 2019 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_2 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

В решті відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 травня 2019 року в частині визначення розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 13 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру стягнення аліментів задовольнити.

Вказує на те, що обраний спосіб захисту не суперечить нормам національного законодавства, відсутній інший єфективний спосіб захисту.

Вважає, що судом першої інстанції порушено норми ч.2 ст.183 СК України у разі стягнення аліментів на двох дітей визначення єдиної частки від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» утримання за виконавчими документами у разі стягнення аліментів 50% заробітної плати боржника.

Посилається на порушення права дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рівне утримання від батька ОСОБА_2 .

Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки не вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 судового збору, позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, ОСОБА_2 не подано документи, що підтверджують об`єм наданої правничої допомоги та витрат на правничу допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надходило.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_2 рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_2 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку не оскаржується.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру стягнення аліментів частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.8 ст.7, ч.1 ст.77, ч.1 ст.79, ч.2, 4 ст.84, ч.1 ст.141, ч.1,. 2, 3 ст.181, ч.1, 2 ст.182, ч.1 ст.192 СК України та вважав, що підлягає захисту право ОСОБА_2 на стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно та стягнення з ОСОБА_2 утримання дружині ОСОБА_2 в розмірі 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

Водночас суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для зміни розміру аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3

за позовом ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_2 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову, стягнення з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_2 1/16 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала порушення права ОСОБА_2 на отримання від ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та утримання дружини, право доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 на рівне утримання від батька ОСОБА_2 .

Отже, порушуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 єдиної частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , ОСОБА_2 пов`язувала захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи законних інтересів із стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 рівної частки від заробітку (доходу) на кожну дитину.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м.Чернівці.

ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 29 вересня 2016 року актовим записом 1620.

ОСОБА_2 та ОСОБА_2 проживають разом, ОСОБА_2 надає утримання дитині та дружині.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

На підставі ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням обставин, викладених у ч.1 ст.182 цього Кодексу.

За вимогами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини , стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних,чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина , наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів , доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_2 займає посаду старшого викладача-методиста авіаційно-рятувального загону спеціального призначення управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Чернівецькій області.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року зменшено розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2016 року з 1/3 на ј частку заробітку.

У матеріалах справи відсутні докази наявності у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) судом першої інстанції враховано матеріальне становище та потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я, а також матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_2 , його стан здоров`я, наявність на утриманні іншої дитини, дружини.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2 , на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо порушення правил ч.2 ст.183 СК України, ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Натомість, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру стягнення аліментів, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання однієї дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м.Чернівці.

Позов про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішено рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2016 року у іншій справі.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року зменшено розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2016 року з 1/3 на ј частку заробітку.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 єдиної частки від заробітку (доходу) фактично зводяться до вирішення питання про зміну розміру аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 з ј на 1/6 частку від заробітку (доходу).

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що обраний спосіб захисту не суперечить закону спростовуються положеннями ч.1 ст.192 СК України, за якими розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням сулу за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу).

Частиною 3 статті 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1798цс16.

Отже, судом першої інстанції визначено розмір аліментів з дотриманням вимог ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на порушення права дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рівне утримання від батька ОСОБА_2 , оскільки вони суперечать положенням ч.1 ст.182 СК України, за якими при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних,чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту,представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не надано доказів понесення нею витрат на правничу допомогу.

За таких умов у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Заслуговують на увагу доводами ОСОБА_2 про порушення норм процесуального права при вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Як роз`яснено у п.1 вищевказаної постанови Пленуму № 10 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Положення ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачають процесуальну можливість суду вчинити перевірку повноти сплати судового збору і його корегування, розподіл судового збору між сторонами і згодом, в тому числі за наслідками розгляду справи по суті.

За змістом п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

З огляду на наведене відмова у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) не дає підстав для незастосування вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. ухвалено на порушення норм процесуального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 травня 2019 року в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У такому разі посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на не вирішення судом першої інстанції питання про покладення на відповідача судових витрат можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн. скасувати.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 31 липня 2019 року.

Головуючий підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: