Справа № 212/2347/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., за участі секретаря судового засідання Мігрін Н.С., за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в послідуючому було уточнено, про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1059,94 грн., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., витрати по справі за надання правової допомоги в розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 16 лютого 2016 р. він на маршрутному таксі №11 повертався з роботи додому, приблизно о 19 годині в районі проїзної частини вул. Кремлівська автобус «ОСОБА_6» реєстр.номер АЕ 0034ВІ, на якому він їхав, потрапив у ДТП. По факту ДТП матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за № 0000089 від 17.02.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Постановою слідчого Криворізького відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області ст.. лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 26.02.2016 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 17.02.2016, закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, підстава не отримання при досудовому розслідуванні даних, підтверджуючих заподіяння потерпілим щонайменше середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. В наслідок ДТП водія автобусу « ОСОБА_6 Спринтер» реєстр.номер АЕ 5041 НЕ ОСОБА_2 та його пасажирів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4 було травмовано. Після ДТП в той же день , 16.02.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2»ДОР» де йому було рекомендовано госпіталізація, але він відмовився. Наступного дня стан його здоровя погіршився та його було госпіталізовано в нейрохірургічне відділення з діагнозом : ЗЧМТ, струс головного мозку, забій мяких тканин голови , забій грудної клітини, різана рана правого стегна. В період з 17.02.2016 р. по 23.02.2016 року він перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні , на лікування витратив 1059,94 грн. В наслідок ДТП він отримав моральні страждання, що призвело до напруги в сімейних відносинах, оскільки знаходячись на лікуванні , йому було відмовлено у виплаті лікарняних, оскільки працює менше шести місяців. Змушений був витрачати вільний час не на потреби сім'ї, а на лікування. Моральну шкоду оцінює в 50 000 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.06.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_11 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, до управління патрульної поліції в м. Кривому Розі направлено матеріали відносно ОСОБА_2, для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.17 року апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишена без задоволення. Постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу відносно ОСОБА_11 за ст. 124 КУпАП залишена без змін. У звязку із чим вважає, що просить стягнути на його користь матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою суду від 20.04.2016 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків.

Позивач виправив недоліки вказані в ухвалі суду від 20.04.2016 року, ухвалою від 24.05.2016 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 14.03.2018 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву, задоволено клопотання про заміну відповідачів по справі та замінено первісних відповідачі - ОСОБА_12, ОСОБА_13 на належних відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_5.

12.04.2018 року на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому захисник ОСОБА_3 вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення вини ОСОБА_2, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.08.2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1 позов з підстав викладених в позовній заяві підтримав, просив задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП - 1059,94 грн., моральної шкоди, заподіяної ДТП - 50000,00 грн. та витрати по справі за надання правової допомоги в суді - 2000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов не визнали, підтримали відзив на позовну заяву. Вважають позовні вимоги безпідставними, оскільки до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.124 КУпАП, тому для задоволення будь-якої частини позовних вимог немає законних підстав. Підтримав відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений, про день, час та місце розгляду справи, клопотань від нього не надходило.

Заслухавши сторони, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1188 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Аналіз положень статей 11, 1166 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України).

З матеріалів справи судом встановлено, що 26 лютого 2016 року слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000089 від 17.02.2016 року у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.06.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_11 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, до управління патрульної поліції в м. Кривому Розі направлено матеріали відносно ОСОБА_2, для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.17 року апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишена без задоволення. Постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу відносно ОСОБА_11 за ст. 124 КУпАП залишена без змін.

Відповідно до частин 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем та його представником доказів підтвердження вини відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у даній ДТП, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у звязку із чим позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

З огляду на висновки суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, інші вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат, які є похідними він основної вимоги, задоволенню не підлягають.

Оскільки, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

В підтвердження заподіяння моральної шкоди позивач посилається, зокрема, на порушення нормального режиму життя, душевні страждання, погіршення матеріального стану родини. Проте належних доказів на підтвердження цього не надає.

Між тим, за умови подання доказів щодо отримання моральної шкоди, позивач не позбавлений за законом права повторного звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-16, 22, 23, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повний текст рішення складено 03 травня 2019 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт