Справа 206/1036/19
Провадження 2/206/550/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В., Щербині Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми ,-

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3000 доларів США, що еквівалентно 81 450,00 грн., обґрунтувавши тим, що 11 листопада 2018 року між ним та відповідачем був укладений попередній договір або договір завдатку за яким він в рахунок виконання своїх зобовязань щодо придбання житлового будинку № 16 по вул. Гречихіна у м. Дніпро, передав відповідачці, як продавцеві завдаток у розмірі 3000 доларів США. Відповідно до умов цього договору сам договір купівлі-продажу будинку, повинен був бути укладений не пізніше 01 лютого 2019 року. Однак станом на 01 лютого 2019 року необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу не були підготовлені продавцем та сам договір купівлі-продажу укладений не був. Тому він попросив відповідача повернути передані ним за попереднім договором кошти. Проте відповідач відмовилась повертати кошти та ухиляється від їх спілкування. 05 лютого 2019 року чоловік відповідача повідомив йому, що зараз у них з дружиною грошей немає та написав розписку про те, що він поверне гроші до 15.04.2019 року. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ним та відповідачем укладений не був, а попередній договір свідчить про те, що вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана ним сума не може вважатися завдатком та підлягає стягненню з відповідача, як сплачена ним сума авансу.

Так, відповідач не погодившись із позовом подала відзив на нього у якому зазначила, що відповідно до п.1 умов попереднього договору вона та позивач домовились в майбутньому укласти основний договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого по вул. Гречихіна, 16 у м. Дніпро, вартість якого відповідно до п.2 попереднього договору була обумовлена в розмірі 25 тисяч доларів США та шляхом оформлення нотаріального договору завдатку. Даний правочин (договір завдатку) відповідно до умов п. 3 попереднього договору повинен був бути укладений в строк до 01 лютого 2019 року. Напередодні 01 лютого 2019 року позивач повідомив їй про відсутність намірів та можливостей щодо придбання житлового будинку та відмову від укладання основного договору. Отже, враховуючи, що термін дії попереднього договору закінчився, сам договір завдатку і основного договору по відчуженню будинку укладений не був, а позивачем не надані докази на підтвердження факту отримання відповідачем суми авансу в розмірі 3000 доларів США, то вимоги позивача не підлягають задоволенню. Крім того, долучена до матеріалів позову розписка написана її чоловіком не має відношення до позовних вимог позивача та не підтверджує факт отримання нею грошових коштів від позивача.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду 06 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали наполягали на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухав доводи позивача та його представника, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що 11 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку № 16 по вул. Гречихіна у м. Дніпро чи договір завдатку, за умовами якого сторони домовились, що майбутній договір купівлі-продажу будинку буде укладений в строк до 01 лютого 2019 року.

Вказаний договір був підписаний сторонами, що підтвердив у судовому засіданні позивач та не спростовував відповідач.

При укладанні вищевказаного попереднього договору чи договору завдатку, ОСОБА_1 на виконання цього правочину передав ОСОБА_2 - 3000 доларів США.

Як встановлено судом, сам договір купівлі-продажу будинку в строк до 01 лютого 2019 року, так і до тепер між сторонами укладений не був.

Дана обставина визнана сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У ч. 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Такий договір між сторонами укладено не було, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв'язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

При цьому, аргументи відповідача щодо причин не укладання договору купівлі-продажу будинку, не заслуговують на увагу, оскільки такі причини не впливають на обовязок з повернення коштів авансу.

Також не впливають на вказані висновки суду аргументи відповідача, що попередній договір чи договір завдатку від 11 листопада 2018 року лише передбачав підстави для подальшого укладання договору завдатку і основного договору купівлі-продажу, оскільки предметом судового розгляду є стягнення коштів переданих позивачем на виконання вищевказаного договору, а не обґрунтованість чи безпідставність умов щодо укладання договору купівлі-продажу чи договору завдатку.

Разом із цим, суд вважає доречними аргументи відповідача, що написана її чоловіком розписка не свідчить про факт отримання нею від позивача коштів завдатку, оскільки вказаний доказ у розумінні ст. 78 ЦПК України не є допустимим доказом, так як обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного та враховуючи доведення в судовому засіданні належними, допустимим та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України обставин передання позивачем коштів авансу за вказаним договором від 11 листопада 2018 року, суд вважає, що вимоги позивача з їх повернення в розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно національній валюті станом на 15 лютого 2019 року 81 450,00 грн., підлягають задоволенню.

Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (м. Дніпро, ж.м. СокілАДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (м. Дніпро, вул. Гречихіна, 16, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) про стягнення суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 81450,00 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Повний текст судового рішення складено 06 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук