Справа №448/1554/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю

секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (адреса: 79040, м.Львів, вул. Сигніка, 9/82) до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, пр. Чорновола, 39) про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просила суд:визнати неправомірною бездіяльність працівників ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо приховування від позивача інформації про причини не стягнення аліментів та місцезнаходження виконавчого листа і не стягнення відповідачем аліментів в користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім цього, просила суд стягнути з відповідача кошти в розмірі 315414 грн. за нанесення матеріальної шкоди щодо неотримання позивачем аліментів за 30 місяців (з 1 квітня 2016 р. по 1 жовтня 2018 р.) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неустойку (пеню) передбачену ч. 1 ст. 196 СК України. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2006 року з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, стягнуто в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття. Після звільнення ОСОБА_4 з Львівської ОСОБА_5 ветеринарної медицини ім. С. Гжицького з 01 квітня 2016 р. поступлення аліментів на її рахунок припинилися. На неодноразові усні звернення до відповідача з приводу несплати аліментів - відповідач зазначав причиною зміну боржником місця роботи. Згодом дізналась, що державним виконавцем Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області 05.08.2016 р. скеровано для подальшого виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГУЮ у Київській області. Зазначає, що 19.01.2018 року подавала письмову скаргу у Личаківський ВДВС м.Львова та Києво-Святошинський РВ ДВС ГУЮ у Київській області, проте відповіді не отримала. Згодом встановлено, що виконавчий лист про стягнення аліментів було втрачено. Згодом виконавчою службою на підставі рішення суду отримано дублікат виконавчого листа та проводиться стягнення аліментів з боржника на користь позивача з липня 2017 р. Позивач, вважає, що аліменти, які вона не отримує з 01 квітня 2016 року з вини відповідача є в причинному звязку з протиправною поведінкою відповідача і нанесенням позивачу майнової шкоди, що дає підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за кожний день прострочки.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Ухвалою суду від 28.12.2018 р. у справі відкрито провадження.

Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Надала аналогічні викладеним у позовній заяві пояснення. Просила суд задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про судове засідання під розписку. Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні, що відбулось 25.02.2019 р. просила суд відмовити у задоволенні позову. Надала аналогічні викладеним у позові пояснення. Зазначила, що державним виконавцем вчинені всі необхідні дії для виконання виконавчого листа в межах виконавчого провадження. Заборгованість по аліментах відсутня, боржник щомісячно надає квитанції про сплату аліментів, однак кошти знаходяться на депозитному рахунку відділу, оскільки 01.11.2018 р. отримано відповідь від позивача щодо неможливості надання рахунків. Зазначила про відсутність доказів спричинення позивачу матеріальної шкоди.

Суд ухвали слухати справу у відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача, врахувавши надані у відзиві на позов пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006 року стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, в користь ОСОБА_2, жительки с. Волиця Мостиського району Львівської області, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття. Крім цього, стягнуто судовий збір в дохід держави.

01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області видано виконавчий лист, який предявлено до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів для примусового виконання виконавчого листа № 2-49/2006.

Із наданою позивачем копії виписки з рахунку від 05.02.2016 р., ОСОБА_2 до 31.03.2016 р. отримувала аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі встановленому рішенням Мостиського районного суду Львівської області.

05.08.2016 року державний виконавець Личаківського відділу ДВС ОСОБА_7 відповідно п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, яку разом з виконавчим документом скерував для подальшого виконання до Києво-Святошинського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, оскільки було встановлено, що боржник ОСОБА_4 працює і отримує доходи у ПАТ «Нова лінія», що знаходиться за адресою: м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Чабани, шоссе Одеське 8. Однак, матеріали виконавчого провадження були втрачені при пересилці.

У звязку з тим, що позивач з 01 квітня 2016 р. не отримувала аліменти через втрату матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_2 звернулася до Мостиського районного суду із скаргою на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.05.2018р. визнано неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області щодо неналежного виконання у виконавчому провадженні № 51876881 виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття. Зобов`язано державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області вжити заходи щодо належного виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття. В задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов`язання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення щодо отримання ОСОБА_2 аліментів відмовлено.

На підставі ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2018 р. видано дублікат виконавчого листа №2-49/2006, виданого 01.03.2006року на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006р., про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 та жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, в користь ОСОБА_2, жительки с.Волиця Мостиського району Львівської області, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005року і до досягнення дочкою повноліття.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2018 р. задоволено подання державного виконавця Личаківського дублікат виконавчого ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області та видано дублікат виконавчого листа №2-49/2006.

20.08.2018 року, на підставі отриманого дублікату виконавчого документу, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано на адресу сторін виконавчого провадження для відома та виконання.

11.09.2018 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментах та встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів починаючи з травня 2016 і по 01.09.2018 року становить 37648,05 грн.

11.09.2018року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відповідні записи про обтяження до Реєстрів.

Крім цього, 11.09.2018 року державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_4 у праві керування транспортними засобами, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника полювання; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. Вказані постанови скеровано для виконання до відповідних установ, а також боржнику до відома.

11.09.2019 р. державним виконавцем внесено відомості про боржника ОСОБА_4 до єдиного реєстру боржників.

У відзиві відповідача зазначено, що на депозитний рахунок відділу 12.09.2018року боржником сплачено заборгованість в сумі 19000,00 грн., та 05.10.2018 року заборгованість в сумі 18648,00 грн.

29.10.2018року на адресу стягувача (позивача у даній справі) ОСОБА_2 скеровано листа щодо повідомлення рахунків для переказу коштів в сумі 37648,00 грн.. Проте позивач ОСОБА_2 31.10.2018 р. надала заяву, в якій зазначила, що не може надати рахунок, на який перераховувати гроші до вирішення справи по суті. в результаті чого 01.11.2018 року отримано відповідь щодо неможливості надання рахунків. Дана заява зареєстрована відповідачем 01.11.2018 р.

Отже, державним виконавцем Личаківського ВДВС були вчиненні всі необхідні дії для примусового виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, - суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність працівників ДВС ГТУЮ у Львівській області, щодо приховування від ОСОБА_2 інформації про причини нестягнення аліментів в її користь та ненадання інформації щодо місцезнаходження виконавчого листа і нестягнення Личаківським ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області аліментів в її користь на утримання неповнолітньої доньки Анастасії .

Відсутність підстав визнавати таку бездіяльність відповідача протиправною також було встановлено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2019 р. у справі №463/5515/18 за позовом ОСОБА_2 до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення моральної шкоди.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача - Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області коштів в розмірі 315414 грн. за нанесення матеріальної шкоди щодо неотримання позивачем аліментів за 30 місяців (з 1 квітня 2016 р. по 1 жовтня 2018 р.) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неустойку (пеню) передбачену ч. 1 ст. 196 СК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 1173 ЦПК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

У постанові від 20.02.2019 року у справі № 761/27123/16-ц Верховний суд України зазначив, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Позивач ОСОБА_2 належними засобами доказування не довела суду завдання їй матеріальної шкоди Личаківським відділом державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області внаслідок протиправних діянь працівників виконавчої служби. Згідно з відзивом на позов, заборгованість по аліментах відсутня, боржник щомісячно надає квитанції про сплату аліментів. Позивачем не доведено, що саме відповідач має відшкодувати завдану матеріальну шкоду у розмірі 315414 гривень, яка полягала у приховуванні від ОСОБА_2 інформації про причини нестягнення аліментів на її користь. Не доведено також причинного звязку між шкодою та протиправними діями. Суду не надано доказів того, що існує відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, якими могли бути визнані дії Личаківського ВДВС неправомірними. Тому суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди .

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Таким чином вимога про відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій державного виконавця предявлена позивачем до неналежної особи.

З приводу вимоги позивача стягнути з відповідача неустойку (пеню) передбаченою ч. 1 ст.196 СК України, суд враховує наступне.

Ч.1 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, ч. 1 ст. 196 СК України не передбачено можливості стягувати неустойку (пеню) з відділу державної виконавчої служби, оскільки одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) саме з боржника, який зобовязаний сплачувати аліменти за рішенням суду.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258,259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (адреса: 79040, м.Львів, вул. Сигніка, 9/82) до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, пр. Чорновола, 39) про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення коштів - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Повний текст судового рішення складений 26.04.2019 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Радченко В.Є.