Справа № 346/1887/18
Провадження № 22-ц/4808/499/19
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену у складі судді Беркещук Б.Б. 11 лютого 2019 року в м. Коломиї, за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_4 та ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Яцко Петро Петрович та ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставного майна та скасування його державної реєстрації, визнання недійсним акту державного виконавця про проведені електронні торги,

в с т а н о в и в :

20.11.2018 року ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, звернувся в суд з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Вимоги мотивував тим, що згідно укладеного між ним та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 24.03.2018 року, він є власником нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться по АДРЕСА_1. На час укладення договору купівлі-продажу зазначене нерухоме майно не було предметом спору, не перебувало під забороною відчуження (арештом), а також не існувало жодних інших обмежень щодо цього майна. Крім того, він не був учасником публічних торгів, а лише являється добросовісним набувачем. Тому накладення арешту на належне йому нерухоме майно є незаконним та порушує його права щодо розпорядження власністю.

Посилаючись на наведене, просив зняти арешт, як захід забезпечення позову, з нерухомого майна (магазину), що знаходиться по АДРЕСА_1, та виключити вказане майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 лютого 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що доводи, викладені у заяві про скасування заходів забезпечення позову, не спростовують необхідності скасування вжитих заходів забезпечення позову у справі, а тому, враховуючи характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог та беручи до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, суд дійшов висновку, що потреба в забезпеченні позову не відпала та не змінились обставини, що зумовили його застосування.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, посилається на незаконність ухвали суду.

Зазначає, що суд розглянув клопотання про скасування заходів забезпечення позову з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 158 ЦПК України, що вже є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Також вказує, що відмовляючи в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд не встановив, кому саме належить майно, на яке накладено арешт.

Судом не враховано, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне йому нерухоме майно, він не був стороною у справі, а тому судом порушено його майнові права, закріплені в Конституції України.

Крім того апелянт вважає, що суд не дав належної оцінки його доказам, а керувався виключно обставинами, на які посилався позивач, що свідчить про упередженість суду по відношенню до нього.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.

Зазначив, що вжитий судом захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нежитлове приміщення (магазин), що знаходиться по АДРЕСА_1, не позбавляє власника цього майна права користування ним до вирішення справи по суті та не завдасть йому збитків, а тому підстав для скасування цього заходу забезпечення позову немає. Крім того, з апеляційної скарги ОСОБА_1 та раніше поданого ним клопотання про скасування даного заходу забезпечення позову, вбачається неприхований інтерес щодо подальшого відчуження спірного майна, що в свою чергу унеможливить виконання рішення суду у разі ухвалення його на користь позивача.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 безпідставно посилається на те, що арешт на спірне майно, як захід забезпечення позову, був накладений неправомірно, оскільки на момент задоволення заяви про забезпечення позову він не був стороною у справі, адже саме представником позивача з метою врахування прав та інтересів нового власника майна було подано клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у справі і ухвалою суду від 05.10.2018 року його залучено як співвідповідача. Таким чином ОСОБА_1 правомірно набув статусу відповідача та набув необхідний обсяг прав та обов'язків, в тому числі і щодо оскарження ухвали про забезпечення позову.

Також безпідставним, на думку представника позивача, є посилання апелянта на ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України та ст. 388 ЦПК України, оскільки в ст.ст. 149-150 ЦПК України законодавець передбачив законні підстави обмеження права розпорядження власністю до вирішення справи по суті, що не позбавляє власника права користування його майном, а ст. 388 ЦК України регулює правовідносини щодо витребування майна від добросовісного набувача, тоді як в даному випадку позивач звернувся з позовом з інших підстав.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 23.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Коломийського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, ДП «СЕТАМ» та ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Яцко П.П. та ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставного майна та скасування його державної реєстрації, визнання недійсним акту державного виконавця про проведені електронні торги.

Даний позов ОСОБА_3 обґрунтував тим, що для забезпечення виконання зобов'язань за договором невідновлювальної кредитної лінії №18-34.8/356 від 04.03.2008 року він передав у іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» нежитлове приміщення (магазин), що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.11.2016 року у справі №346/1545/16-ц з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 3 409 736,71 грн.

В подальшому, відповідно до протоколу №314448, сформованого 01.02.2018 року організатором електронних торгів ДП «СЕТАМ», переможцем електронних торгів визначено ОСОБА_4, якому спірне приміщення продано за 445 550 грн. Проте згідно висновку експерта №28-03018 від 28.03.2018 року дійсна (ринкова) вартість вказаного нежитлового приміщення становить 692 646 грн.

Позивач вважав, що оскільки ним подано позов про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставного майна та скасування його державної реєстрації, то невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане спірне майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, у зв'язку з чим звернувся в суд із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 квітня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 45,1 кв.м, за адресою: м. Коломия, вул. Шкрумеляка, 39, Івано-Франківської області, належного згідно свідоцтва про право власності №432 від 06.03.2018 року ОСОБА_4.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 05 жовтня 2018 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_1, оскільки в процесі розгляду справи з'ясувалось, що 24.03.2018 року ОСОБА_4 відчужив спірне майно ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Аналіз правових норм глави 10 розділу І ЦПК України, якими врегульовано поняття і порядок забезпечення позову дає можливість зробити висновок про те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом (частини 7-10 статті 158 ЦПК України). Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в ч. 13 ст. 158 ЦПК України.

Оскільки на даний час розгляд справи не завершено, суд першої інстанції, врахувавши характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог та взявши до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, дійшов правильного висновку, що потреба в забезпеченні позову не відпала та не змінились обставини, що зумовили його застосування.

Посилання апелянта на те, що суд розглянув клопотання про скасування заходів забезпечення позову з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене порушення не є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За змістом ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що судом не враховано, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне йому нерухоме майно, він не був стороною у справі, а тому судом порушено його майнові права, закріплені в Конституції України, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Крім того такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на спірне нерухоме майно, не позбавляє ОСОБА_1 права користування цим майном.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування ухвали суду немає.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року