ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2525/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1036/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

11 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бондаревської С.М., перевіривши відповідність нормам цивільного процесуального кодексу України апеляційної скарги Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Полтавської міської ради, Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради про зобов'язання виконати належним чином зобов'язання, передбаченим договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання виконати належним чином зобов'язання, передбаченим договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будівлі, що знаходиться у АДРЕСА_1, в цілому складається з : торговельний зал (1) площею 52,9 кв.м., санвузол (2) площею 1,4 кв.м., кладова (3)площею 1,4 кв.м., всього по магазину (літ Б-1) площею 55,7 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину будівлі, що знаходиться у АДРЕСА_1, вціломк складається з : торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м., санвузол (2) площею 1,4 кв.м., кладова (3) площею 1,4 кв.м., всього по магазину (літ Б-1) площа 55,7 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_4, виконати належним чином зобов'язання, передбачені договором на надання юридичних послу від 21 травня 2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2015 року роз'яснено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року наступним чином - Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради зобов'язано надати адресу об'єкту, що розміщується по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і недопустимості порушень прав громадян при здійсненні виконань рішень.

Не погодившись із рішенням та ухвалою суду першої інстанції, перший заступник прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, тому просить вказані судові рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки апелянтом не надано доказів по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення та ухвалу суду.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються: документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За роз'ясненнями, наведеними в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року, - якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду складає 150 % ставки, що підлягала сплаті при подачі позовної заяви.

Підпунктом 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1921 грн.

Таким чином, апелянту необхідно сплатити судовий збір в сумі 5846 грн. 40 коп. (243 грн. 60 коп. + 3654 грн. х 150%) за рішення суду та 1921 грн. за ухвалу суду, а всього в сумі 7767 грн. 40 коп.

за реквізитами:

Отримувач коштів: УК у м. Полтаві

Код отримувача ;

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

Код банку отримувача МФО: 899998;

Розрахунковий рахунок отримувача: 0006;

Код класифікації доходів бюджету: 22030101 Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050).

Окрім того, у апеляційній скарзі апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та ухвали, вмотивовуючи поважність причин його пропуску тим, що прокуратурою Полтавської області в порядку виконання покладених Коституцією України функцій щодо захисту інтересів держави через представницькі повноваження направлено запит до Октябрського районного суду м. Полтави про надання на ознайомлення в порядку ч. 5 ст. 57 ЦПК України матеріалів справи, у чому прокурору було відмовлено з тих підстав, що останній має обгрунтувати у заяві підстави вчинення цих процесуальних дій відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Підстави звернення з апеляційною скаргою прокурор вмотивовує тим, що судом першої інстанції постановляючи оскаржуване рішення не залучено усіх осіб на права і обов'язки яких впливає постановлене у справі рішення, а саме Полтавську міську раду, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Згідно з п. 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

У апеляційній скарзі, обрунтовуючи порушення інтересів держави тим, що судом визнано право власності на Ѕ частину будівлі на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді, прокурор не надав ніяких доказів у підтвердження цих обставин.

Також, апелянт не надав жодного доказу у підтвердження того чому установи, в інтересах яких оскаржено судове рішення, не можуть самостійно звернутися зі скаргою з метою захисту належних їм прав та інтересів.

У зв'язку з цим, до вирішення питання про наявність у прокурора повноважень щодо представництва у цій справі інтересів держави в особі Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, доводи апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та ухвали не можуть бути визнані вмотивованими, а строк поновленим.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків, наданий строк не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2015 року - залишити без руху та надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Бондаревська С.М.