Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 397/1578/15-ц

провадження № 61-21664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О., (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року у складі головуючого-судді Отян О. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Потапенка В. І., Черненко В. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір із внесенням змін та доповнень до нього, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 59 562 гривні строком до 27 травня 2013 року на умовах визначених договором.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника, станом на 14 липня 2015 року, утворилась заборгованість у сумі 51 640,20 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 40 964,24 грн; заборгованість по процентах - 3 178,99 грн; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 7 496,97 грн, яку банк просив стягнути з боржника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2008 року в сумі 51 640,20 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що через неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не зазначили якими доказами підтверджується розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки розрахунок наданий банком не може бути належним доказом, так як не містить переконливого розрахунку основної суми кредиту та процентів, з урахуванням здійснених платежів. Крім того, апеляційний суд, в порушення норм процесуального права, розглянув справу без участі відповідача, хоча останній звертався до суду з письмовою заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою, чим обмежив його у конституційному праві на участь у розгляді справи.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року та ухвалиАпеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу № 397/1578/15-цза позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 травня 2018 року вищевказану справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справив касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди встановили, що 27 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останньому надано кредит для своєчасної оплати вартості автомобіля та оплати страхових платежів у розмірі 59 562 грн строком до 27 травня 2013 року зі сплатою 15,49 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань в цей же день між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави, згідно з яким останній передав в заставу банку автомобіль марки GEELY, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 27 травня 2008 року, укладеного 10 лютого 2009 року між сторонами, пункт 1.2 кредитного договору викладено у наступній редакції: «Кредит надається позичальникові терміном з 27 травня 2008 року до 10 листопада 2008 року зі сплатою 15,49 % річних та з 11 листопада 2008 року по 27 травня 2013 року зі сплатою 18,49 % річних.

20 липня 2010 року між сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 27 травня 2008 року, згідно з яким з метою реструктуризації заборгованості позичальника за кредитним договором сторони домовилися, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленого у Додатку № 1 до цього договору, згідно з яким у період з липня по листопад 2010 року сума щомісячного погашення кредиту складає 125 грн, а потім з 1 146 грн до 1 783,63 грн до закінчення строку дії кредитного договору.

Згідно розрахунку наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, станом на 14 липня 2015 року, у сумі 51 640,20 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 40 964,24 грн; заборгованість по процентах - 3 178,99 грн; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 7 496,97 грн. При цьому представник позивача, зазначив, що пеня стягується лише за останній рік.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитного договору закінчився 27 травня 2013 року.

Отже закінчення строку дії кредитного договору свідчить про те, що право кредитора нараховувати передбачену договором, зокрема, пеню припиняється у разі закінчення строку дії кредитного договору. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило стягнути з відповідача, зокрема, пеню станом на 14 липня 2015 року.

За таких обставин суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, не врахував, що строк дії кредитного договору закінчився 27 травня 2013 року, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати передбачену договором пеню припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення, зокрема, пені.

З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції лише в частині стягнення пені та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У зв`язку з тим, що судові рішення в частині стягнення пені скасовані та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові, підлягає зменшенню і загальний розмір заборгованості з 51 640,20 грн до 44 143,23 грн, з яких: 40 964,24 грн - заборгованість за кредитом; 3 178,99 грн - заборгованість за процентами. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо розподілу судових витрат.

Доводи заявника в касаційній скарзі на те, що він повністю сплатив кредит спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме розрахунком заборгованості, який не спростований відповідачем.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, в той час як він подавав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, чим порушив його конституційне право на участь при розгляді справи, не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки апеляційний суд неодноразово відкладав розгляд справи за заявами ОСОБА_1 , а зазначені в останній заяві підстави для відкладення розгляду справи, апеляційний суд визнав неповажними, оскільки ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні та міг бути присутнім у судовому засіданні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині стягнення пені підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові, а в частині стягнення заборгованості - зміні.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Привекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити та резолютивну частину викласти в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2008 року у сумі 44 143,23 грн грн, з яких: 40 964,24 грн - заборгованість за кредитом; 3 178,99 грн - заборгованість за процентами».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. О. Кузнєцов В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук