КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року

м. Київ

справа №755/15561/18

провадження № 22-ц/824/3891/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство«Домінанта»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - Бондаренко Ганни Петрівни

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 рокуу складі судді Шевченко В.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство«Домінанта» про стягнення шкоди, завданої власнику транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди, завданої власнику транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2017 року у справі № 755/13175/17 було визнано обопільну вину учасників ДТП - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 963 від 23 серпня 2017 року розмір відновлювального ремонту автомобіля становить 88 490,24 грн.

ТОВ «Домінанта» частково виплачено відшкодування у розмірі 6 000,00 грн.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь матеріальну шкоду у розмірі 190 311,48 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 38 245, 12 грн. В іншій частині позову - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення з нього матеріальної шкоди та судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до нього відмовити, а також вирішити питання про судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу.

Уважає, що суд першої інстанції неправильно вирішив покласти обов'язок з відшкодування шкоди на страхувальника, в той час, коли страховик погодився виплатити позивачу всю суму матеріальної шкоди.

Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги на його зауваження стосовно відсутності доказів неодноразових звернень до страхувальника про виплату страхового відшкодування, на які останній посилається в позові.

Звертає увагу, що суд не врахував витрати на правничу допомогу адвоката, які підлягали розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

27 лютого 2019 року та 20 березня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» у судове засідання свого представника не направило, про дату час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з ОСОБА_2 38 245, 12 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що ТДВ СТ «Домінанта» проведено виплату згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому підстави для стягнення з нього додаткових коштів відсутні, відповідно шкода має бути відшкодована ОСОБА_2 з урахуванням положень статті 1188 ЦК України, тобто в розмірі 50%, що становить 38 245, 12 грн. (88 490,24 грн./2 - 6 000 грн. (відшкодовані збитки страховою компанією).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з того, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року оскаржується лише ОСОБА_2 в частині стягнення з нього матеріальної шкоди та судового збору, тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Судом установлено, що 15.08.2017 року о 18 год. 30 хв., в м. Києві по Дарницькій площі ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху та на регульованому перехресті здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай Соната», реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було заподіяно матеріальні збитки; 15.08.2017 року о 18 год. 30 хв. в м. Києві по Дарницькій площі, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Хюндай Соната» реєстраційний номер НОМЕР_2, не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності та на регульованому перехресті здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було заподіяно матеріальні збитки.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на них адміністративні стягнення у вигляді штрафу (а.с.3).

Згідно полісу № АК/3561507 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.03.2017 року транспортний засіб ОСОБА_2 «ДеоЛанос», реєстраційний номер НОМЕР_1, застраховано у ТДВ «СТ «Домінанта» (а.с. 5).

17.08.2017 року ОСОБА_1 повідомив ТДВ «СТ «Домінанта» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 15.08.2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу «ДеоЛанос» реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував страхувальник ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно висновку експертного дослідження № 963 від 23.08.2017 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Хюндай Соната», реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 88 490,24 грн., а вартість відновлювального ремонту - 196 311,48 грн. (а.с.50-61).

З копії довідки про рух коштів убачається, що на рахунок ОСОБА_1 ТДВ «СТ «Домінанта» 10.05.2018 року було перераховано 5 000,00 грн., а 15.04.2018 року - 1 000,00 грн. страхового відшкодування (а.с.7).

Звертаючись з даним позовом та зазначаючи ціну позову 82 490,24 грн., ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачі повинні відшкодувати йому в солідарному порядку різницю між розміром вартості відновлювального ремонту та фактичного сплаченими коштами, а саме 88 490,24 грн. - 6 000 грн., що становить 82 490,24 грн. У прохальній частині позову просив стягнути в солідарному порядку шкоду в розмірі 190 311,48 грн.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, у матеріалах справи міститься поліс ТДВ «СТ «Домінанта» №АК/3561507 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 20.03.2017 року по 19.03.2018 року включно, за яким страхувальником є ОСОБА_2, забезпеченим транспортним засобом - «ДеоЛанос», реєстраційний номер НОМЕР_1.

За даним полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 200 000 грн., за шкоду завдану майну - 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн.

Таким чином, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а саме станом на 15 серпня 2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» за шкоду, завдану майну на суму 100 000 грн.

Сторонами зазначена обставина не заперечується.

Отже, предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 82 490,24 грн.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 грн на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-цдійшла правового висновку про те, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У силу ч. 5 ст. 411 та ст.417 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції є обов'язковими.

Згідно частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є ТДВ «СТ «Домінанта», оскільки розмір матеріальних збитківне перевищує розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, який становить 100 000 грн.

Позивач вчинив всі дії необхідні для отримання ним як потерпілим страхового відшкодування, зокрема, своєчасно повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, надав всі необхідні документи і отримав згоду страхової компанії на виплату страхового відшкодування. Також страховою компанією виплачено частково страхове відшкодування в сумі 6 000 грн. без обґрунтованої відмови у виплаті решти коштів.

Доказів на підтвердження неможливості отримання страхового відшкодування з ТОВ «Домінанта» у повному обсязі позивач не надав.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що звернення ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 є передчасним.

Виходячи з правового висновку Верховного Суду, який є обов'язковим та те, що позивачем не отримано відмову у виплаті решти страхового відшкодування від страховика ОСОБА_2 - ТДВ «СТ «Домінанта», а відразу пред'явлено вимогу до ОСОБА_2, що суперечить вимогам чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду в частині задоволення вимог до ОСОБА_2, як завдавача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована.

Ураховуючи те, що позивачем заявлені вимоги також й до ТДВ «СТ «Домінанта», яка виплатила лише частину відшкодування, не навівши причини відмови у виплаті решти суми відшкодування та не врахувавши при цьому, що загальний розмір шкоди не перевищує розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, який становить 100 000 грн., тому саме ТДВ «СТ «Домінанта» є належним відповідачем та згідно Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не перебуває в процесі припинення.

У свою чергу, судом першої інстанції вірно вказано, що при зверненні до суду позивач пред'явив солідарні вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП, та до страхової компанії - ТДВ СТ «Домінанта», проте, оскільки в даному випадку шкоду завдано не спільними діями відповідача ОСОБА_2 та ТДВ СТ «Домінанта», що виключає солідарність відшкодування збитків, тому ОСОБА_2 не може бути солідарним відповідачем у розрізі спірних правовідносин у цій справі.

Як зазначалося вище, дорожньо-транспортна пригода сталася за наявності спільної вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У відповідності до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, відшкодовується у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Оскільки, учасники дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2 постановою суду визнані винними у скоєнні цієї ДТП, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір відшкодування шкоди становить 50% від завданої шкоди, тобто 38 245,12 грн. (88 490,24 грн./2 - 6 000 грн. (відшкодовані збитки страховою компанією).

ОСОБА_1 не оскаржував рішення суду в частині визначення суми відшкодування в розмірі 38 245, 12 грн., тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення в цій частині.

Проте з урахуванням наведеного вище, колегія суддів уважає, що сума відшкодування підлягає стягненню з ТДВ «СТ «Домінанта», а не з ОСОБА_2, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь позивачакоштів у розмірі 38 245,12 грн. та відмови в задоволенні решти позовних вимог.

Крім того, відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 382,45 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив вирішити питання про розподіл судових витрат, які складаються з судового збору за подачу апеляційної скарги та витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

З огляду на задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 237,37 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в матеріалах справи відсутні.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як убачається з матеріалів справи, 05 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом Бондаренко Г.П. укладено договір про надання юридичних послуг №05/11/2018 (а.с.21-22).

Пунктом 4.2 вказаного договору передбаченоо, що розмір гонорару, вид та порядок розрахунків встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно Акту наданих послуг від 12 листопада 2018 року, адвокат надав клієнту послуги щодо підготовки та подання відзиву на позовну заяву, на що витратив 1 годину та вартість даної послуги становить 2 000 грн. (а.с.23)

Копією квитанції від 13 листопада 2018 року підтверджено оплату послуг на суму 2 000 грн. (а.с.24)

Відповідно до Акту наданих послуг від 03 грудня 2018 року вбачається, що адвокат надав клієнту послуги щодо підготовки та подання заперечення на відповідь на відзив, на що витратив 1 годину та вартість даної послуги становить 500 грн. (а.с.80)

Копією квитанції від 03 грудня 2018 року підтверджено оплату послуг на суму 500 грн. (а.с.81)

Окрім того, згідно Акту наданих послуг від 15 січня 2019 року адвокат надав клієнту послуги щодо підготовки та подання апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2018 року у справі №755/15561/18, на що витратив 1 год. та вартість даної послуги становить 3 000 грн. (а.с.99)

Квитанціями від 15 січня 2019 року № 50, від 18 січня 2019 року №172 та від 24 січня 2019 року № 9 підтверджено оплату послуг на суму 3 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_2, в межах даної справи, понесено 5 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2- Бондаренко Ганни Петрівни- задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року- скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство«Домінанта» про стягнення шкоди, завданої власнику транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковоювідповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмір 38 245,12 грн. та 382,45 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої власнику транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 237,37 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги та 2 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус