Справа № 462/4634/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/63/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 462/4634/17

Провадження № 22ц/811/63/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 30 жовтня 2018 року (суддя Ліуш А.І.)

у справі

за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «Фенікс-Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «Телерадіокомпанія Люкс», про захист честі, гідності та ділової репутації,-

встановив:

ОСОБА_4звернувся з позовом про захист гідності, честі та ділової репутації, посилаючись на те, що відповідачі поширили у формі фактичних тверджень попередньо створену недостовірну інформацію про нього. Просить визнати недостовірною інформацію, викладену у статтях відповідачів, зобов'язати відповідачів не пізніше 30 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати розповсюджену недостовірну інформацію щодо нього (позивача).

Оскаржуваним рішенням відмовлено в позові за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржив позивач. Вважає рішення суду незаконними і необґрунтованими, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що ТзОВ «Фенікс-Капітал» поширило недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-сайті victoriagardens.com.ua статті «Спроба рейдерського захоплення ТРК Victoria Gardens». ТзОВ «Телерадіокомпанія Люкс» поширило недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-сайті zaxid.net статті «Найбільший ТРЦ у Західній Україні заявив про спробу рейдерського захоплення». У даних стаття поширена інформація, яка не містить оціночних суджень, а містить фактичні твердження та дані, які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

До правовідносин, які виникли між сторонами, належить застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»; а також, враховуючи положення статті 9 Конституції України, при вирішенні спору по даній справі необхідно враховувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 34 Основного Закону передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Частиною 2 статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб.

Діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи.

У відповідності до статей 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутисьядо суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду про захист такої.

Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно з п. 15 вказаної вище Постанови юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Законом України «Про інформаційні агентства» визначено правові засади функціонування інформаційних агентств в Україні.

Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає основні принципи інформаційних відносин, зокрема - гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Частиною 2 статті 29 цього Закону передбачено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, що виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію. Цим Законом передбачено, що публікації підлягає об'єктивна і достовірна інформація. Належним відповідачем є особа, яка є джерелом інформації.

Стаття 1 Закону України «Про інформацію» визначає поняття інформації, як документованих або публічно оголошених відомостей про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та довкіллі. Відтак, інформація - це відомості про конкретні факти.

Згідно зі ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

На такому поділі інформації неодноразово наполягав у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини. Так, зокрема, у рішенні у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 року зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини». На відміну від оціночних суджень, факти можуть бути підтвердженими та перевіреними.

Негативною належить вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що 23 червня 2017 року ТзОВ «Фенікс-Капітал» розмістило на веб-сайті victoriagardens.com.ua статтю під назвою «Спроба рейдерського захоплення ТРК Victoria Gardens», в якій була інформація наступного змісту: «...В п'ятницю, 23 червня 2017 року, колишнім керівником ТОВ "ФЕНІКС-КАПІТАЛ", яке є власником ТРК «Victoria Gardens», було здійснено спробу рейдерського захоплення підприємства та, відповідно, торгово-розважального комплексу. Група молодиків спортивної зовнішності в супроводі звільненого у грудні 2016 року колишнього керівника підприємства намагалась захопити адміністративну частину будівлі торгово-розважального комплексу та проголосити ОСОБА_4 новим директором підприємства, надавши виписку з єдиного державного реєстру, яка була виготовлена на підставі завідомо сфальсифікованих документів про продаж корпоративних прав підприємства та усунення діючого керівництва. Завдяки злагодженим діям адміністрації ТРК «Victoria Gardens» та втручанню поліції незаконні дії рейдерів були припинені, а повноваження діючого керівництва підприємства відновлені...».

26 червня 2017 року ТзОВ «Телерадіокомпанія Люкс» розмістило на веб-сайті zaxid.net статтю під назвою «Найбільший ТРЦ у Західній Україні заявив про спробу рейдерського захоплення», з наявною інформацією, а саме: «…Колишній керівник ТОВ «Фенікс- Капітал», яке є власником ТРЦ «Victoria Gardens», ОСОБА_4 у супроводі 18 молодиків спортивної зовнішності спробував захопити адміністративну частину будівлі ТРЦ, щоб оголосити себе новим директором підприємства. У компанії заявили, що ОСОБА_4 звільнили з посади директора у грудні 2016 року. Намагаючись зайняти адміністративну частину будівлі ТРЦ, зловмисники продемонстрували виписку з єдиного державного реєстру, яка була виготовлена на підставі документів про нібито продаж корпоративних прав підприємства та усунення діючого керівництва. Адміністрація «Victoria Gardens» заявила, що документи про продаж корпоративних прав є завідомо сфальшовані, і викликала поліцію. Правоохоронці зупинили незаконні дії рейдерів…».

З урахуванням вимог ст. ст. 297, 299 ЦК України, п. 15, п. 18, п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зінформації, викладеної у статтях «Спроба рейдерського захоплення ТРК Victoria Gardens» та «Найбільший ТРЦ у Західній Україні заявив про спробу рейдерського захоплення» вбачається, що відповідачами надано оцінку дій позивача, зокрема, охарактеризовано такі дії терміном «рейдерство», правове визначення якого відсутнє у законодавстві України, не є таким, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, та на переконання суду, носить характер оціночних суджень на основі отриманої інформації і є виключно суб»єктивною думкою автора.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що він звертався до редакції ТзОВ «Фенікс-Капітал» та ТзОВ «Телерадіокомпанія Люкс» з вимогою опублікування спростування поширених про нього відомостей у статтях «Спроба рейдерського захоплення ТРК Victoria Gardens» та «Найбільший ТРЦ у Західній Україні заявив про спробу рейдерського захоплення», а також власного тлумачення подій, висвітлених відповідачами у таких статтях; тобто, позивач не намагався використати своє право на відповідь.

Також, не надано пояснень та обґрунтувань яка саме інформація, поширена відповідачами, направлена на порушення немайнових прав позивача, з метою захисту яких пред'явлено позов та які саме права позивача порушено відповідачами.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді