ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3703/19 Справа № 182/50/18 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/50/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, шляхом акцептування ПАТ «Дельта Банк» пропозиції ОСОБА_1, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 004-26505-130313, згідно якої Банк відкриває відповідачці картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні.

Згідно п.2.3 ч.3 Договору, Банк встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 50 000,00грн.

Відповідно до п.2.5 ч.3 Договору, відповідач до підписання пропозиції була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що свідчить підпис відповідача в Тарифах на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльності».

Відповідач скористалася Кредитною лінією, але не виконує належним чином зобов'язання за Договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Станом на 29.11.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договору № 004-26505-130313 від 13 березня 2013 року рахується заборгованість на загальну суму 74 139,64 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 47 257,64 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 26882,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позовної давності.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності до заявлених Банком вимог не відповідає вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору, яким погоджено позовну давність до вимог щодо повернення кредиту, сплати процентів, плат, комісій, неустойки (штрафів, пені, тощо) 50 років.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано з порушеннями вимог ст. 360 ЦПК України (до відзиву не додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи), а тому не враховується колегією суддів, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними письмовими матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якшо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та фізична особа - резидент України ОСОБА_1, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви 004-26505-130313.

Згідно з умовами п. п. 2.1; 2.2; 2.5 частини 1 вищевказаного договору, банк відкриває відповідачеві картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні.

Відповідно до п. 2.3 частини 3 договору, банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 50 000,00 грн.

Згідно п. 1 частини 3 договору обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до Правил та Тарифів, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 частини 3 договору, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою.

На підставі п. 2.4. Частини 3 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. Частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції.

У відповідності до п. 2.5 частини 3 договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, відкривши відповідачу картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України гривні, та встановивши ліміт Кредитної лінії в розмірі 50 000,00 грн.

В зв'язку з відкликанням банківської ліцензії у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року, після спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4 частини 3 договору, був встановлений ліміт Кредитної лінії в розмірі 0,00 грн. Не сплачена заборгованість за договором, визнана простроченою.

Таким чином, відповідач скористалася Кредитною лінією, але зобов'язання за договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим, станом на 29.11.2017 року, має заборгованість за кредитною лінією на загальну суму суму 74 139,64 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 47 257,64 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 26882,00 грн..

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 умов Кредитного договору № 004-26505-130313 від 13 березня 2013 року, суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», виходячи з того, що позов подано до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої, у відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України, заявила відповідач.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доводи апеляційної скарги щодо застосування п'ятдесятирічного строку позовної давності, колегією суддів не приймаються з огляду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що сторонами досягнуто згоди щодо збільшення позовної давності, оскільки Правила надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» позичальником не підписані, а в підписаних ОСОБА_1 документах, які складають банківський договір та конкретизують умови кредитування, не містять положень щодо позовної давності, тобто письмовий договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 11 березня 2015 року № 6-16 цс 15, від 1 липня 2015 року № 6-757 цс 15.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що до правовідносин сторін застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов,тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16.

З наявних у матеріалах справи Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна», вбачається, що тип картки MC World, валюта рахунку гривня, частка обов'язкового погашення тіла кредиту становить 2,00% від суми використаних коштів станом на день Розрахунку, пільговий період для погашення заборгованості по кредитній лінії становить до 55 днів. В умовах тарифного пакету вказано, що держатель зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді Обов'язкового мінімального платежу (ОМП). ОМП складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, процентів за недозволений овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованостей минулих періодів. Процентні ставки становлять процент за користування відновлювальною кредитною лінією для здійснення операцій в торгово-сервісній мережі 0,0001% річних, процент за користування відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операцій з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та або касах банків становить 4,00 % в місяць, процент на позитивний залишок становить 10,00 % річних, процент за недозволений овердрафт становить 48,00% річних. З п.1.7 Розділу 1 Обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії вбачається, що плата за обслуговування карткового рахунку становить 9,90 грн. З п. 3.1 Тарифів вбачається, що штраф за прострочену заборгованість обов'язкового мінімального платежу становить 0,01 %, але не менше та /або не більше 75 грн. за кожен факт прострочення (а. с. 5).

Згідно Умов надання кредитної картки тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна» дата щомісячного погашення сторонами визначена до 25 числа кожного місяця.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 004-26505-130313 від 13 березня 2013 року, останнє погашення заборгованості відповідачкою було здійснено 02 грудня 2014 року в сумі 3 000,00 грн. за платіжний період з 01 по 31 грудня 2014 року (а.с. 4).

Отже, наступний платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач мала здійснити до 25 числа наступного місяця, тобто до 25 січня 2015 року.

Оскільки ОСОБА_1 такий щомісячний платіж на користь банку не здійснила, саме з зазначеної дати в позивача виникло право на звернення до суду з позовними вимогами.

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права 28 грудня 2017 року (а.с. 13), тобто в межах трирічного строку позовної давності, перебіг якого для позивача закінчується 25 січня 2018 року.

Зазначені обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до Заяви № 004-26505-130313 від 13 березня 2013 року, Банк відкрив клієнту рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті гривні з використанням платіжної картки «Visa International та/або MasterCard Wordwide та/або ВОПС Дельта» (тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна») з встановленням ліміту кредитної лінії 50 000,00 гривень та із строком дії договору 364 календарні дні (а.с. 5).

У відповідності до п. 2.4 частини 3 Заяви № 002-26085-260413 від 26 квітня 2013 року, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 Частини 2 Пропозиції (364 дні). Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цій Пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до цієї Пропозиції.

Як вбачається із поданої представником позивача виписки по відкритому рахунку ОСОБА_1 за період з 13.03.2013 року по 29.11.2017 року, після спливу строку надання попередньої кредитної лінії, відповідачу надавалися нові кредитні лінії, кредитування останньої з яких закінчено у березні 2016 року (а.с. 4).

Отже, строк дії ліміту кредитної лінії закінчився 13 березня 2016 року.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії ліміту кредитної лінії - у березні 2016 року, то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, починаючи з квітня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до 13 березня 2016 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов'язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Отже, з урахуванням положень ст.ст.1048, 1050 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування кредитом, який обліковується за ОСОБА_1 станом на момент закінчення строку дії ліміту кредитної лінії, а тому позивачем правомірно нараховано відсотки в сумі 26 882,00 грн. (а.с. 4).

Встановивши факт неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредитного ліміту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 повинні нести відповідальність перед кредитором щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегією суддів перевірено розмір заборгованості за кредитним договором та з'ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору № 004-26505-130313 від 13 березня 2013 року, який підписано сторонами та чинність якого не оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 004-26505-130313 від 13 березня 2013 рокуу розмірі 74 139,64 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 47 257,64 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 26882,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 4 000,00 грн. (1 600,00 грн. судового збору сплаченого при поданні позовної заяви до суду першої інстанції - а.с. 1 + 2 400,00 грн. судового збору сплаченого при подані апеляційної карги до суду апеляційної інстанції - а.с. 93), що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 004-26505-130313 від 13 березня 2013 рокуу розмірі 74 139 (сімдесят чотири тисячі сто тридцять дев'ять) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки, яка складається із простроченого тіла кредиту у розмірі 47 257 (сорок сім тисяч двісті п'ятдесят сім) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки та заборгованості за відсотками у розмірі 26 882 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по справі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: