Ухвала

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 753/19519/18

провадження № 61-6419ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І. В. по зверненню стягнення на Ѕ частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1, без виділу частки в натурі, а також передачу цієї частки майна стягувачу у виконавчому провадженні №55229314 з примусового виконання виконавчих листів Дарницького районного суду м. Києва № 753/6449/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів, а також скасувати постанову та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24.09.2018 року (ЗВП №55229314), посилаючись на те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І. В. в межах виконання зведеного виконавчого провадження № 55229314 по виконанню виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 8 листопада 2017 року на підставі рішення цього ж суду по справі за позовом ОСОБА_4 до нього, ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за договором позики від 10 жовтня 2016 року, укладеним між ним та ОСОБА_4, в розмірі 72 651 дол. США 43 центи, що еквівалентно 1 890 651 грн 75 коп., незаконно винесена постанова від 24 вересня 2018 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт від 24 вересня 2018 року про передачу майна в рахунок погашення боргу, якими передано на реалізацію майно, яке належить йому, як боржнику - Ѕ частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Вищенаведені дії приватного виконавця є неправомірними, оскільки належна йому, ОСОБА_1, частка у праві власності на квартиру в натурі не виділена, тому звернення на неї стягнення є порушенням вимог статті 371 ЦК України. Крім того, вищевказана квартира АДРЕСА_3 є місцем постійного проживання його та його дружини, за якою і зареєстроване право власності на дане житлове приміщення, і звернення приватним виконавцем стягнення на частку у цій квартирі порушує права заявника та його дружини, зважаючи на наявність у боржника іншого майна, яке можна було реалізувати в першу чергу: садовий будинок та земельну ділянку в Бориспільському районі Київської області. Порушенням є і те, що приватний виконавець вчинив дії по зверненню стягнення на квартиру, знаючи про наявність заборони вчиняти будь-які дії по її відчуженню, яка була накладена ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2018 року у справі №359/6969/18.

Враховуючи вищевикладене, заявник і звернувся до суду з вищевказаною скаргою на дії приватного виконавця та просив про її задоволення, посилаючись на те, що вищевказані дії приватного виконавця потягли за собою порушення його процесуальних прав як сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено та стягнуто з нього на користь держави 352 грн 40 коп. судового збору.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності тих обставин, що приватний виконавець при проведенні виконавчих дій порушив встановлений законом порядок їх проведення.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та постановити по справі нове рішення про задоволення скарги в повному обсязі. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилався на те, що приватний виконавець звернув стягнення на майно боржника, яке за боржником не зареєстроване, без виділу належної йому частки у майні в натурі, з порушенням черговості звернення стягнення на майно та під час дії заборони на відчуження нерухомого майна.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з наступних підстав.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1не наводить підстав, і при оцінці доводів касаційної скарги не встановлено, що рішення касаційного суду ухвалене за наслідками розгляду його скарги буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики, саме у застосуванні у подібних справах (правовідносинах) конкретних норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень про розгляд скарг на дії приватного виконавця, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись пунктом 4 частиною четвертою статті 393, абзацом другим частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Сімоненко В. М.