Справа № 442/7579/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/43/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_5 АО АК «А.З. Партнери» до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року заяву ОСОБА_5, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

До вирішення спору по суті накладено арешт на:

- нежитлові приміщення загальною площею 31,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1;

- нежитлову будівлю загальною площею 335,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2;

- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,7281 га за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, Раневицька сільська рада;

- земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2719 за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, Раневицька сільська рада;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0035 га, за адресою: АДРЕСА_3;

- садовий будинок та об»єкт незавершеного будівництва в с.Раневичі, Дрогобицького району, Львівської області, які знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,7281 га. та на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2719 га за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, Раневицька сільська рада;

- автомобіль марки Audi Q5, 2009р.в., д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на ім»я ОСОБА_4.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_4. Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що судом не було враховано, що відповідно до ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таким, чином відчуження спірного нерухомого майна може відбутися лише за згодою позивача, а отже немає необхідності у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки таке майно, нежитлове приміщення загальною площею 31,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,0035 га за адресою: АДРЕСА_3, може відбутися тільки за згодою другого з подружжя, його дружини ОСОБА_2, яка є позивачем у даній справі. Звертає також увагу, частина об»єктів на які накладено арешт не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки таке придбане ним до одруження. Вважає, що суд не мав правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак 05 квітня 2019 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання за вх. № 7183, в якому він просить розгляд справи проводити без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_5 звернувся в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_4, в якому позивач просила поділити між ними: нежитлові приміщення загальною площею 31,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1; нежитлову будівлю загальною площею 335,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,7281 за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, Раневицька сільська рада; земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2719 за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, Раневицька сільська рада; земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0035, за адресою: АДРЕСА_3; садовий будинок в с.Раневичі, Дрогобицького району, Львівської області; об»єкт незавершеного будівництва в с.Раневичі Дрогобицького району, Львівської області; автомобіль марки Audi Q5, 2009р.в., д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований на ім»я ОСОБА_4.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано, заяву про забезпечення позову до вирішення спору по суті шляхом арешту спірного майна, заборони відповідачу та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження такого майна та зміни власника цього майна, яку мотивує тим, що невжиття заходів забезпечення позову надасть відповідачу можливість відчужити спірне майно на користь третіх осіб в будь-який час, оскільки це все майно зареєстроване на відповідача, що зможе призвести до неможливості поновлення порушених прав та інтересів позивача чи утруднить їх поновлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи ОСОБА_4 про недоцільність накладення арешту на об'єкти нерухомості (зокрема нежитлову будівлю загальною площею 335,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,7281 за адресою Львівська обл., Дрогобицький р-н., с/рада Раневицька, земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2719 за адресою Львівська обл., Дрогобицький р-н., с/рада Раневицька, садовий будинок в с. Раневичі, Дрогобицького району, Львівської області), оскільки таке майно є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу між подружжям, не заслуговують на увагу, оскільки питання про режим власності та визначення правового статусу майна є предметом спору та вирішуватиметься судом при розгляді справи по суті.

Посилання в апеляційній скарзі на «необхідність письмової згоди другого з подружжя на укладення договорів щодо нерухомого майна» не є достатнім аргументом відсутності реальної загрози ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав чи інтересів позивача, оскільки згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.11.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Тобто мова йде не тільки про ризик відчуження майна до вирішення судом справи по суті, як вказує відповідач ОСОБА_4, а і про ризик його погіршення, що враховується судом при постановленні ухвали про забезпечення позову, виходячи із завдань цивільної судочинства та мети, якою є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Твердження відповідача про відсутність садового будинку та об'єкта незавершеного будівництва в с. Раневичі, Дрогобицького району, Львівської області спростовується зокрема зустрічною позовною заявою, в якій ОСОБА_4 просить визнати майно, зокрема садовий будинок, його особистою приватною власністю.

За змістом положень ст. 154 ЦПК України єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв 'язку із забезпеченням позову.

Предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності саме на те майно, на яке позивач просив накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження чи погіршення до вирішення справи. При цьому відсутні будь які підстави вважати, що накладення арешту може завдати збитків відповідачу по справі, адже арешт на нерухоме чи рухоме майно, яке залишається у володінні та користуванні його власника не тягне за собою жодних ризиків, які б могли спричинити виникнення збитків, відтак у даній справі у суду першої інстанції був відсутній обов'язок застосування зустрічного забезпечення передбачений ч. З ст. 154 ЦПК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, відчуження відповідачем свого майна в процесі розгляду справи на користь третіх осіб, зумовить реальну загрозу невиконання чи значно утруднить виконання можливого рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог обґрунтовано обрав вид забезпечення позову, передбачений ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Колегія суддів враховує, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є нерухомість і вжиття заходів до забезпечення позову є вмотивованим, співмірним із заявленими позивачем вимогами та не порушує прав відповідача щодо володіння та користування спірним майном.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.