Справа № 462/3443/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кирилюк А.І

з участю секретаря судового засідання Гула М.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача Новінська Л ОСОБА_3 ,

свідка - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, -

в с т а н о в и в :

Позивач 28.05.2019 року звернулася до суду з позовом, у якому просить усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 на підставі приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , у якому зареєстровані чотири особи: ОСОБА_1 , невістка - ОСОБА_5 , онука - ОСОБА_6 , та онук - ОСОБА_7 . Відповідач була дружиною сина позивачки з 20.09.2008 року до 23.04.2019 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.03.2019 року вказаний шдюб було розірвано. Позивачка зазначає, що відповідачка не проживає у даному будинку та не сплачує комунальні платежі, інших витрат по утриманню житла участі не бере, не приймає участі в благоустрою будинку, особистих речей відповідача у будинку не має однак відмовляється добровільно знятись з реєстрації. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації у добровільному порядку, позивачка змушена була звернутися до суду з позовом, який просить задовольнити.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на підставність таких, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, додатково наголосила, що ОСОБА_5 жодним чином не здійснює перешкоди у розпорядженні майном. Крім того заявила, що ОСОБА_1 сама вигнала відповідачку з дому, та не дає змоги перебувати з її дітьми. У зв`язку із чим просила у задоволенні позову відмовити.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_5 виїхала білеше року тому з вказаного будинку для лікування у Хмельницьку область і за вказаною адресою не проживає. У ОСОБА_5 та ОСОБА_1 часто виникають конфлікти та чвари. Такі ж покази давала, допитана у якості свідка позивач ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину АДРЕСА_2 , квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, ОСОБА_1 на підставі приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.03.2014 року виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим О.В. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.05.2019 року./а.с.7-13/.

Відповідно до довідки з місця проживання та склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області № 965 від 27.05.2019 р. у вказаному будинку зареєстровані: позивачка - ОСОБА_1 , її невістка - ОСОБА_5 , онука - ОСОБА_6 , та онук - ОСОБА_7 ./а.с.16/

Відповідач була дружиною сина позивачки з 20.09.2008 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.03.2019 року шлюб між ними було розірвано./а.с. 17-18/.

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 в своєму позові просить усунути ій перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Запропонована вимога передбачає в першу чергу наявність та доведеність перешкод в користувнні будівлею позивачу, а запропонований шлях поновлення права є вторинним.

При цьому позивач не тільки не доводить фактів та доказів у створенні перешкод в користувнні будівлею з боку відповідача, а навпаки наводить факти (в т.ч. в позові, та при допиті в якості свідка) та докази, що свідчать про зворотнє. Про це свідчить, видані депутатом Рудненської селищної ради про відсутність відповідачки у будинку АДРЕСА_1 без поважних причин понад рік./а.с.14-15/

На користь тієї думки свідчить і наявність спору між стронами про вселення ОСОБА_5 за вказаною адресою у справі 462/6186/18. /а.с. 38-40/

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За наведених обставин, суд приходить до переконань у недоведеності стороною позивача позовних вимог, оскільки такі ґрунтуються доказах, які не мають значення до предмету позову, або спростовують позовні вимоги.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторону позивачів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном відмовити.

Судові витрати понесені позивачкою віднести на її рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 19.07.2019 року

Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя