Справа № 1316/995/2012 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1887/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Мар`яни Миколаївни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про визнання за ним права власності на житловий будинок № 129а по вул. Л. Українки, с. Годовиця Пустомитівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7, який помер 01.12.2010 р.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 01.12.2010р. відкрилася спадщина після смерті батька, ОСОБА_7, який на момент смерті постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки за життя батько не склав заповіту, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є син померлого, ОСОБА_4, який прийняв спадщину, подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини, та дружина померлого, ОСОБА_6, яка спадщину не прийняла, пропустила встановлений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини. На день смерті спадкодавця залишилося спадкове майно: житловий будинок № 129-а по вул. Л.Українки у с. Годовиця Пустомитівського району Львівської області. Позивач вказував на неможливість оформлення спадщини після смерті батька в нотаріальному порядку у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. На підставі вищенаведеного позивач просив про задоволення позовних вимог.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок № 129 «а» по вул. Л. Українки у селі Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області, що рахується за ОСОБА_7, який помер 01.12.2010 року.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, особа яка не брала участі у розгляді даної справи, вважаючи, що оскаржуване нею рішення суду стосується її прав та законних інтересів. Вважає оскаржуване рішення суду необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зазначає, що відповідно до вимог та строків, передбачених ЦК України, ОСОБА_4 із заявами щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 не звертався, спадкова справа не заводилась, а тому висновок суду першої інстанції щодо прийняття спадщини ОСОБА_7 є помилковим. Зазначає, що відповідно до відповіді №504/02-14 від 12.04.2018 року Пустомитівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану наявний актовий запис №262 від 19.12.2007 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 га ОСОБА_6, а отже висновок суду про те, що ОСОБА_6 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 та може бути відповідачем у справі є помилковим, оскільки станом на момент відкриття спадщини вона не була його дружиною. Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні не встановлено місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, не застосовано законодавство, яке підлягало застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, не досліджено виписки із погосподарських книг про те, що будинок належав спадкодавцеві, технічний паспорт на будинок, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а відтак рішення суду ґрунтується на припущеннях.Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом майна померлого батька, ОСОБА_7, і оскільки інших спадкоємців немає, а померлому на день смерті належав житловий будинок № 129 «а» по вул. Л. Українки у селі Годовиця Пустомитівського району Львівської області, суд першої інстанції визнав за позивачем право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7, який помер 01.12.2010 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З договору, укладеного 25.08.1990 року, між ОСОБА_9, з однієї сторони, та ОСОБА_7, з другої сторони, вбачається, що ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_7 купив належний ОСОБА_9 житловий будинок та хлів, що знаходиться с. Годовиця по вул. Л.Українки №129-а Пустомитівського району, зареєстрованих у Львівському МБТІ в реєстровій книзі під реєстровим №1 та в погосподарських книгах сільради та складається цей житловий будинок з двох кімнат з житловою площею 29.8 кв.м та однієї кухні. Будинок глиновальковий. Цей житловий будинок та хлів належить продавцеві ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою 01.12.1989 року за реєстровим № 4033. Продаж вчинено за 2000.00 крб., які продавець одержала повністю від покупця ще до складання договору.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження придбання ОСОБА_7 житлового будинку №129- а по вул. Л. Українки в с. Годовиця Пустомитівського району Львівської області.

З вищезазначеного договору вбачається, що такий було укладено 25.08.1990 року, а відтак доводи апелянта щодо відсутності у ОСОБА_7 права власності на придбаний ним житловий будинок з врахуванням положення ЦК України 2004 року щодо необхідності реєстрації права власності на нерухоме майно, не можуть бути застосовані, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_7 не виникло право власності на житловий будинок, оскільки таке не є зареєстроване, не заслуговують на увагу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження придбання житлового будинку №129-а по вул. Л. Українки в с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області, іншими особами, а не ОСОБА_7, апелянт суду не надав.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт посилається на те, що житловий будинок №129-а по вул. Л. Українки в с. Годовиця Пустомитівського району Львівської області реально не існує, на підтвердження своїх тверджень посилається на довідку Годовицько Басівської сільської ради №1488 від 03.11.2017 року та №305 від 23.04.2018 року, у яких зазначено, що згідно записів в погосподарських книгах сільської ради житловий будинок №129-а по вул. Л. Українки в с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області не числиться, а тому, як вважає апелянт, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на цей будинок.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами апелянта, оскільки оскаржуване рішення суду ухвалювалося 03.05.2012 року, а згідно з вищезазначеними довідками сільської ради, на які посилається апелянт, стверджуючи про відсутність житлового будинку, житловий будинок №129-а по вул. Л. Українки в с. Годовиця Пустомитівського району Львівської області не числиться, однак у зазначених довідках відсутня інформація щодо наявності спірного житлового будинку станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Крім цього, судом апеляційної інстанції оглядалися в судовому засіданні інвентаризаційні справи на житловий будинок №129 та №129 а по вул. Л.Українки в с. Годовиця, у яких наявний технічний план на житловий будинок №129-а по вул. Л.Українки в с. Годовиця станом на 2012 рік, схема план присадибної земельної ділянки №129 а та 129 по вул. Л.Українки в с.Годовиця станом на 02.03.2018 року, на якій зображено два житлові будинки і №129, і №129 а.

Матеріали інвентаризаційної справи також містять довідку від 29.05.2018 року, зі змісту якої вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи та проведеної інвентаризації будинковолодіння №129 а по вул. Л.Українки в с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 41.9 кв.м, житловою 32.7 кв. знесено. Станом на 02.03.2018 року будинок був.

Спадкова справа №33/2010 до майна померлого 01грудня 2010 року ОСОБА_7, містить довідку видану виконкомом ГОдовицько Басівської сільської ради №300 від 08.12.2010 року за підписом сільського голови про те, що ОСОБА_7 дійсно був зареєстрований і проживав до дня смерті в с.Годовиця.

Вищенаведені докази доводять правдивість тверджень позивача про наявність житлового будинку №129- а по вул. Л.Українки в с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, та спроствують твердження апелянта про незаконність та необгрунтованість оскаржуваного рішення з тих підстав, що житловий будинок №129- а по вул. Л.Українки в с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області, не існував.

Матеріалами справи також підтверджується, що спірний житловий будинок був придбаний ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6, шлюб з якою був укладений 11.08.1984 року, а розірваний 19.12.2007 року, яка підставо залучена до участі у справі, як відповідач, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тобто, існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, що спростовує доводи апелянта про безпідставність залучення до участі у справі, як відповідача, колишньої дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_6

Заявою від 03.05.2012 року ОСОБА_6 позов визнала.

Свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №232940 підтверджується, що ОСОБА_7 помер 01.12.2010 року.

Позивач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про його народження 1У СГ №421123.

Як вбачається зі спадкової справи №33/2010 до майна померлого 01грудня 2010 року ОСОБА_7, така була заведена 15.12.2010 року, за заявою ОСОБА_4 про оформлення спадщини, яка надійшла до нотаріуса 15.12.2010 року, що спростовує доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і така нотаріусом не заводилася.

Крім цього, зі спадкової справи вбачається, що інший син спадкодавця, ОСОБА_7 - ОСОБА_10, який є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_7 за законом,15.12.2010 року подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна на користь брата - ОСОБА_4, і матеріали спадкової справи не містять заяви ОСОБА_10 про відкликання поданої ним протягом шести місяців заяви про відмову від спадщини.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають.

Відсутність у спадкодавця, ОСОБА_7, правовстановлюючих документів на житловий будинку №129- а по вул. Л.Українки в с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області, свідоцтва про право власності ОСОБА_7 на спірний житловий будинок, є перешкодою для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі, а відтак безпідставними є доводи апелянта з приводу того, що спір не підлягав розглядові в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Частина 1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.(ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.(ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Матеріалами спадкової справи встановлено, що син спадкодавця, ОСОБА_4, подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що свідчить про прийняття ним спадщини, інший син спадкодавця, ОСОБА_10, від належної йому частки у спадщині відмовився, подавши 15.12.2010 року заяву про відмову від спадщини, а відтак встановивши відсутність інших спадкоємців першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_7, який помер 01.12.2010 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок №129- а по вул. Л.Українки в с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області в порядку спадкування за законом.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані апелянтами під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 Мар`яни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 травня 2012 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_11