Справа № 133/314/18
Провадження № 22-ц/801/762/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 рокуСправа № 133/314/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г.,

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2019 року, ухвалене в приміщенні Козятинського міськрайонного суду суддею Проць В.А. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначив, що між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №83075/363/к1 від 20.11.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит на споживчі цілі в сумі 10 000 грн. на строк 24 місяці під 23% річних, зі строком повернення до 20.11.2015 року, який зобов'язалась повернути в порядку і строки, передбачені умовами договору.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, повернення кредиту не здійснила. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у ОСОБА_3, станом на 25.01.2018 р., виникла заборгованість у розмірі 18 820,42 грн., що складається з 7 609,08 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 2 420, 81 грн. - заборгованості по процентах, 800 грн. - по комісії (п.4.4 договору) та пені за прострочення строку повернення кредиту, згідно п. 6.4 кредитного договору - 2 006, 50 грн., пені за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом - 447, 30 грн.; пені за прострочення строку сплати нарахованої комісії за кредитне обслуговування, згідно п. 6.3 кредитного договору - 106, 99 грн., інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 4 429, 74 грн., штрафу за невиконання умов п. 5.2.4 кредитного договору, згідно п.6.5 кредитного договору - 1 000 грн.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором становить - 18 820,42 грн.

Позивач пред'являв позовні вимоги про солідарне стягнення зазначеної вище заборгованості з ОСОБА_4, оскільки він є чоловіком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість в сумі 18 820,42 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1762 грн.

В частині позовних вимог ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 є необґрунтованим та незаконним, а судом не було повно з'ясовано всіх обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості та судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, оцінивши всі докази по справі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає .

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону (ст. 81 ЦПК) покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред'явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред'явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, згідно укладеного кредитного договору №83075/363/к1 від 20.11.2013 року отримала кредит у сумі 10000 грн. Згоду на отримання кредиту отримала від чоловіка - ОСОБА_4, що підтверджується відповідною заявою останнього (а.с. 10)

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконувала, повернення кредиту не здійснювала, у зв'язку з чим, станом на 25.01.2018 року, виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 18 820,42 грн.. у зв'язку з чим банк звернувся з позовом до суду.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість в сумі 18 820,42 грн. та судовий збір в сумі 1762 грн., а в частині позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні і допустимі докази того, що ОСОБА_3 кредитні кошти були витрачені на ремонт саме майна сім'ї, тобто були використанні в інтересах сім'ї.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не настання солідарної цивільно-правової відповідальності чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_4, оскільки кредит було отримано на ремонт, однак докази, що кошти було витрачено саме на ремонт спільного майна відсутні. Тобто суду не надано і позивачем не вказано, кому саме належить об'єкт нерухомості, який ремонтувався і чи є він спільною сумісною власністю даного подружжя.

Твердження про те, що метою отримання кредиту є ремонт, що, на думку позивача, дає підстави вважати про використання отриманих коштів в інтересах сім'ї, а не для будь-яких інших особистих цілей та не для цілей підприємницької діяльності, не знаходить свого підтвердження, оскільки одне лише зазначення в анкеті-заяві до кредитного договору такої мети, як ремонт, не може бути свідченням використання отриманих коштів в інтересах сім'ї.

Відтак, позивачем не доведено, що кошти, отримані за кредитним договором, були використані ОСОБА_3 в інтересах сім'ї.

Посилання в апеляційній скарзі на позицію, висловлену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року по справі №6-5265ск15 не може бути прийнято до уваги в рамках розгляду даної справи, оскільки у тій справі судом було встановлено використання запозичених коштів саме в інтересах сім'ї, що підтверджувалось відповідними доказами.

Суд вірно встановив обставини даної справи, перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та вірно застосував норми процесуального та матеріального права, а тому дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що рішення в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального права (частини четвертої статті 65 СК України), а тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.