Справа №265/7505/18
Провадження №2/265/222/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянув в судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 .

відповідача - ОСОБА_2 .

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2018 року позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на ті обставини, що в період з 4 вересня 1993 року по 1 грудня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 період шлюбу, 22 травня 2007 року нею за 89900 гривень, було придбано автомобіль Ніссан Альмера, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за нею. Оскільки зазначений автомобіль було придбано в період шлюбу, вважає автомобіль Ніссан Альмера , державний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з чим, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею та за відповідачем право власності на автомобіль по 1/2 частині за кожним.

Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 18 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду.

Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог. Пояснювала, що після розлучення в 2015 році, відповідач забрав у неї автомобіль в особисте користування і досі не віддає. Оскільки автомобіль було придбано в період шлюбу вона вважає за необхідне визнати його спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля та за відповідачем право власності на 1/2 частину автомобіля. При цьому в судовому засіданні наполягала на виплаті їй з боку відповідача грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля, а сам автомобіль залишити в користуванні відповідача.

Позовних вимог відповідно до ст. 174, 175, 184 ЦПК України с приводу уточнення позовних вимог, позивачем в суді заявлено не було.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти визнання за ним права власності на 1/2 частину автомобіля, оскільки дійсно автомобіль було придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Вислухав сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, 4 вересня 1993 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 4 вересня 1993 року Міським органом РАЦ міста Маріуполя, актовий запис 1821. ( а.с.6)

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 1 грудня 2015 року, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецький області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис 170. ( а.с.7)

Згідно договору купівлі продажу № 05N/07 від 22 травня 2007 року, ОСОБА_1 придбала автомобіль Ніссан «Альмера Класік» ( а.с. 11,12)

Право власності ОСОБА_1 на автомобіль Ніссан «Альмера Классік», державний номер НОМЕР_1 також підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 5 липня 2007 року. ( а.с.13)

Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч. ч. 2, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК України в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

За сімейним законодавством діє принцип рівності часток подружжя, тобто частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності.

Таким чином, керуючись презумпцією рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що в позивачки та відповідача виникло право спільної сумісної власності в кожного по 1/2 частки на спірне нерухоме майно.

Позивачка ОСОБА_1 будучи власником автомобіля Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_1 , звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, тим самим добровільно визнаючи за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя.

Статтею 13 ЦПК України передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Таким чином внаслідок визнання позивачем за відповідачем права власності на 1/2 частки спірного майна, шляхом звернення до суду з позовними вимогами, право власності на вказану частку нерухомого майна в позивача, за її позовною вимогою, відповідно припиняється.

Відповідачем в судовому засіданні було признано його право власності на 1/2 частину автомобіля Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_1 , як на майно придбане в період шлюбу. При цьому, вимог щодо визнання права особистої власності на майно, з боку відповідача, в суді заявлено не було.

Тому за відсутності будь-яких доказів про домовленість сторін з приводу розподілу часток у спільно придбаному за період шлюбу нерухомому майні, враховуючи позицію позивача, суд вважає автомобіль Ніссан Альмера , державний номер НОМЕР_1 - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін, та вважає встановленим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , набули право власності по 1/2 частці такого майна, кожний .

Статтею 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне покласти судові витрати на обидві сторони в рівних частках.

Позивачкою ОСОБА_1 під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 976,50 гривень. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 488,25 гривень.

Керуючись ст.ст.10, 133, 200, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати автомобіль марки Ніссан Альмера Класік, державний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки Ніссан Альмера Класік, державний номер НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки Ніссан Альмера Класік, державний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 488,25 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення було складено 6 травня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 зареєстрований та проживає АДРЕСА_3 ,

Суддя: