справа № 361/7210/18
провадження № 2/361/1056/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2019 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретаря ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на його користь суму боргу за договором позики від 05 вересня 2017 року в загальному розмірі 195394 грн. 83 коп., з яких: 141050 грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США, сума позики, 49684 грн. 38 коп. проценти від суми позики, 4660 грн. 45 коп. 3 % річних від простроченої суми.

В обґрунтування позову зазначав, що 05 вересня 2017 року між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 як подружжям був укладений договір позики, за умовами цього договору він передав відповідачам грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, що на день звернення до суду з цим позовом еквівалентно 141050 грн., що підтверджується відповідною розпискою, які подружжя ОСОБА_5 зобовязувалося повернути йому в строк до 19 вересня 2017 року.Проте своїх зобовязань належним чином вони не виконали, вказану суму позики йому до цього часу не повернули.

Крім зазначеної суми позики, згідно із вимогами ст. ст. 536, 625, 1048, 1050 ЦК України за період із 19 вересня 2017 року по 25 жовтня 2018 року відповідачі повинені сплатити на його користь ще проценти від суми позикив розмірі 49684 грн. 38 коп. та три проценти річних від простроченої суми за невиконання ними грошового зобовязання в розмірі 4660 грн. 45 коп.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на обґрунтованість заявлених ним позовних вимог та повне визнання їх відповідачами.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, подали до суду, кожен окремо, відзиви на позов, у яких зазначали, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, проти стягнення з них на користь позивача суми боргу в розмірі 141050 грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США, процентів від суми позики в розмірі 49684 грн. 38 коп. та 3 % річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 4660 грн. 45 коп. за укладеним 05 вересня 2017 року договором позики вони не заперечують. Просили суд розглянути справу за їхньої відсутності та задовольнити позов.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачами позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд встановив, що 05 вересня 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та подружжям ОСОБА_5, відповідачами у справі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, які вони зобовязувалися повернути йому в строк до 19 вересня 2017 року.

Факт укладення сторонами договору позики, його умов та одержання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 5000,00 доларів США підтверджується власноручно написаною відповідачами розпискою від 05 вересня 2017 року та останніми не заперечуються.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.

Згідно із ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам договору позики від 05 вересня 2017 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5Ю своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконали, грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, що за курсом валют на момент подачі до суду позову становить 141050 грн., ОСОБА_3 вони не повернули.

Факт невиконання ОСОБА_4 і ОСОБА_5Ю своїх зобовязань за укладеним сторонами 05 вересня 2017 року договором позики та не повернення у визначений договором строк до 19 вересня 2017 року ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 5000,00 доларів США підтверджується наявним у позивача оригіналом боргового документа власноручно написаною 05 вересня 2017 року відповідачами розпискою про отримання грошових коштів у вказаному розмірі, що кожний із них підтвердив у поданих до суду своїх відзивах на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За змістом ч. 1 ст. 536, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Чинним законодавством не передбачено встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому проценти за укладеним договором позики мають обчислюватися та стягуватися за рішенням суду лише в національній валюті України гривні, виходячи із розрахунку суми позики відповідної грошовому еквіваленту в іноземній валюті.

У ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 порушили грошове зобовязання щодо повернення в строк до 19 вересня 2017 року суми позики в розмірі 5000,00 доларів США, у позивача ОСОБА_3 виникло право на застосування наслідків такого порушення у виді стягнення трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши наданий суду, зроблений ОСОБА_3 розрахунок суми процентів за користування чужими грошима та трьох процентів річних від простроченої суми за період із 19 вересня 2017 року по 25 жовтня 2018 року, суд вважає його належним і допустимим доказом у даній справі, оскільки при нарахуванні зазначених сум позивачем враховано суму позики у гривні в розмірі 141500 грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США, облікову ставку Національного банку України встановлену у вказаний період та кількість днів прострочення виконання ними грошового зобовязання, що є достовірним і ґрунтується на матеріалах справи.

Із наданого позивачем розрахунку сум заборгованості видно, що за період із 19 вересня 2017 року по 25 жовтня 2018 року, проценти за користування відповідачами чужими грошима за даний період складають 49684 грн. 38 коп., три проценти річних від суми позики за 402 дні прострочення виконання ними свого зобовязання за цей же період становить 4660 грн. 45 коп.

Будь-яких заперечень з боку ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо обчислення зазначених сум до суду не надходило, із даним розрахунком відповідачі повністю погодилися, що відображено ними у поданих до суду відзивах на позов.

Із копії свідоцтва про шлюб серії І-БК № 292341 видно, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2015 року.

Із розписки від 05 вересня 2017 року вбачається, що сторонами за договором позики грошей в розмірі 5000,00 доларів США є ОСОБА_3, позивач у справі, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відповідачі у справі, грошові кошти у вказаному розмірі передавалися їм саме як подружжю.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

У ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що за договором позики позивач передав грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США у власність відповідачів як подружжя, ця сума грошових коштів згідно із ст. ст. 60, 61 СК України є обєктом спільної сумісної власності подружжя, тому на спірні правовідносини поширюються правила про солідарну відповідальність.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що своїх зобовязань за договором позики від 05 вересня 2017 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 належним чином не виконали, отриману суму позики у визначений договором строк позивачу вони не повернули, безпідставно продовжують користувалися цими чужими грошима, а також визнання відповідачами заявлених позовних вимог у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, тому на його користь із відповідачів солідарно підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики грошей від 05 вересня 2017 року в загальному розмірі 195394 грн. 83 коп., з яких: 141050 грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США, сума позики, 49684 грн. 38 коп. проценти від суми позики, 4660 грн. 45 коп. 3 % річних від простроченої суми.

Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідачів у рівних частках на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 1954 грн., тобто по 977 грн. із кожного.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 206, 259, 263 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 05 вересня 2017 року в загальному розмірі 195394 (сто девяносто пять тисяч триста девяносто чотири) грн. 83 коп., з яких: 141050 грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США, сума позики, 49684 грн. 38 коп. проценти від суми позики, 4660 грн. 45 коп. 3 % річних від простроченої суми.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 977 (сімсот сімдесят сім) грн. із кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.