УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

241/1054/19

2/241/292/2019

18.07.2019 року смт. Мангуш

Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Демочко Д.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішння Мелекінської сільської ради,

ВСТАНОВИВ:

До Першотравневого районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позовних вимог, шляхом заборони ОСОБА_2 чи будь-яким іншим третім особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на проникнення та входження на територію земельної ділянки площею 0,0625 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 », а також щодо здійснення забудови та розташування на ній тимчасових споруд та будь-яких інших об`єктів; накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0625га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 »; заборони державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки площею 0,0625га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 ». На обґрунтування заяви посилається на те, що 07.07.2017 Мелекінська сільська рада ухвалила рішення №7/21-640 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2 », яким затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0625га ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд у АДРЕСА_1 , а також передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0625га кадастровий номер НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 «а» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови. Відповідно до ч.10 ст. 88 Водного кодексу України у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води. Згідно ч. 3 статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних. Також вказує на те, що оскільки земельна ділянка площею 0,0625га кадастровий номер НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 Мелекіне, пров АДРЕСА_1 26 «а», розташована на відстані менш ніж 100 метрів від урізу води, вказане беззаперечно свідчать про те, що спірна земельна ділянка входить до меж прибережної захисної смуги Азовського моря та щодо неї встановлені і діють спеціальні обмеження. З огляду на вищевикладене зазначає, що Мелекінською сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що у її задоволенні слід відмовити на підставі нижченаведеного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета /спору або здійснювати платежі,або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить заборонити ОСОБА_2 чи будь-яким іншим третім особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на проникнення та входження на територію спірної земельної ділянки, а також щодо здійснення забудови та розташування на ній тимчасових споруд та будь-яких інших об`єктів; заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаної земельної ділянки та накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0625га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 »; яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд також виходить з того, що заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

На підставі наведеного суд дійшов висновків про те, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову, також недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.2, 149-153,260,354 ЦПК України, ст.321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької обалсті протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.О. Демочко