П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2019 року місто Київ

справа № 755/7722/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/7623/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Андрієнко А.М.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Гончарука В.П. від 4 березня 2019 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 жовтня 2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1333pvi-10-04, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 35 391 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 20 жовтня 2019 року.

Того ж дня, на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки № 1333/1 та 1333/2.

27 грудня 2004 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 6542, за умовами якого іпотекодавець передав банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

11 лютого 2015 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до якого ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договорами поруки.

Відповідачі порушили умови договору та станом на 20 лютого 2018 року мають прострочену заборгованість у розмірі 660 115 грн. 67 коп., з яких: основна сума боргу - 403 035 грн. 25 коп.; нараховані відсотки - 119 164 грн. 11 коп.; пеня - 93 963 грн. 11 коп.; інфляційні втрати - 43 953 грн. 20 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 660 115 грн. 67 коп. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 4 березня 2019 року позов

Державної іпотечної установи задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20 лютого 2018 року складає суму основного боргу в розмірі 403 035 грн. 25 коп., нараховані відсотки в розмірі 119 164 грн. 11 коп., пеню в розмірі 93 963 грн. 11 коп., інфляційні втрати в розмірі 43 953 грн. 20 коп., а всього 660 115 грн. 67 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установивитраті по сплаті судового збору по 3 300 грн. 58 коп. з кожного.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що рішення суду належним чином не обґрунтовано; Державна іпотечна установа не набула права вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року; сума заборгованості за кредитним договором не доведена; інфляційні втрати не підлягають стягненню, оскільки кредит надавався у доларах США, а тому знецінення грошових коштів не відбулося.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної іпотечної установи - Тодосієнко В.М. зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала.

Представник Державної іпотечної установи - Подольський А.Ю. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 в суд апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 20 жовтня 2004 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1333pvi-10-04, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 35 391 доларів США, з кінцевим терміном його повернення 20 жовтня 2019 року, зі сплатою 12 процентів річних.

В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 жовтня 2004 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки № 1333/1 та 1333/2.

27 грудня 2004 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 6542, за умовами якого іпотекодавець передав банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

11 лютого 2015 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" передав позивачу всі права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договорами поруки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, а саме порушення зобов`язань щодо сплати чергових щомісячних платежів на погашення кредиту та відсотків, утворилась заборгованість, яку слід стягнути на користь позивача, який скористався правом дострокової вимоги про її погашення, з позичальника та поручителів у солідарному порядку.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до частини 1 статі 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 2 статі 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно статі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статі 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статі 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно частин 1, 2 статі 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статі 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статі 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не

був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Перехід до Державної іпотечної установи права вимоги до відповідачів підтверджується договором про відступлення прав вимоги № 17/4-В, з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № 17/4-З від 11 лютого 2015, що укладений з метою забезпечення зобов`язань первісного кредитора за кредитним договором № 17/4 від 11 лютого 2015. Згідно умов даного договору первісний кредитор (ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами ( кредитним, іпотечним, поруки, тощо), вказаних в додатках до цього договору (за кредитним договором № 1333pvi-10-04 від 20 жовтня 2004 року та договорами поруки № 1333/1, 1333/2 від 20 жовтня 2004 року) (том І а. с. 26-30).

Наявна в матеріалах справи мирова угоди, яка затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 січня 2016 року, свідчить про погашення боргу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" перед Державною іпотечною установою шляхом звернення на предмет застави, укладеного в якості забезпечення за кредитним договором та договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Державна іпотечна установа не набула права вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року є помилковими та не заслуговують на увагу з таких підстав.

Державна іпотечна установастала правонаступником по кредитному договору № 1333pvi-10-04 від 20 жовтня 2004 рокувідповідно до вищевказаного договору відступлення прав вимоги.

Зазначений договір є чинним та сторонами не оскаржувався.

Крім того, колегія суддів вважає, що мирова угода укладена між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"та Державною іпотечною установою, яка затверджена ухвалою господарського суду м. Києва від 20 січня 2016 року стосується тільки останніх та підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зазначеною угодою не встановлюються та не змінюються права чи обов`язки відповідачів у даній справі.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зобов`язалися солідарно відповідати за невиконання його кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів суми основного боргу в розмірі 403 035 грн. 25 коп. та нарахованих відсотків у розмірі 119 164 грн. 11 коп. При цьому довідка про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит від 22 березня 2018 року та розрахунок суми відсотків є належними доказами, що підтверджують стан заборгованості відповідачів перед позивачем (том І а. с. 7-9).

Проте, стягуючи пеню в розмірі 93 963 грн. 11 коп. та інфляційні втрати в розмірі 43 953 грн. 20 коп., суд першої інстанції не врахував таке.

Пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України "Про захист прав споживачів", разом із тим позивачем не надано до суду належних доказів її розрахунку.

Наявний в матеріалах справи розрахунок суму пені (том І а. с. 10) не дає можливості визначити період, порядок та ставку її обчислення, а тому відхиляється колегією суддів.

Також з матеріалів справи убачається, що за умовами кредитного договору № 1333pvi-10-04 від 20 жовтня 2004 року, кредит надавався у розмірі 35 391 доларів США.

Укладення як і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема кредиту, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статі 1046, частини 1 статі 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором.

Передбачене частиною 2 статі 625 ЦК України нарахування встановленого індексу інфляції застосовується лише при грошовому зобов`язанні вираженому у національній валюті, оскільки офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає.

Та обставина, що позивач просив стягнути грошові кошти у національній валюті (гривнях), не змінює первісних правовідносин, що виникли між сторонами, а тому така заборгованість індексації не підлягає.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та інфляційних втрат скасувати.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на вирішення справи по суті не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, стягнутий з відповідачів судовий збір підлягає зменшенню з 3 300 грн. 58 коп. до 2 611 грн. 09 коп. з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 4 березня 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи пені за прострочення сплати кредитних коштів у розмірі 93 963 грн. 11 коп. та інфляційних

втрат у розмірі 43 953 грн. 20 коп. скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи, з 3 300 грн. 58 коп. до 2 611 грн. 09 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 4 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 липня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

А.М. Андрієнко