Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 462/4328/15-ц

провадження № 61-3162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крат В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

представники позивача: Ткач Федір Григорович, Лашко Ігор Іванович,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року в складі судді Ліуша А. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі -

ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2011 року між банком та

ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 13-000816-01 у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов вказаного договору станом на 15 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 58 676,58 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Енергобанк»просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2011 року

№ 13-000816-01 у розмірі 58 676,58 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 27 898,17 грн, за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 21 151,69 грн, за штрафами за несанкціонований овердрафт - 6 489,49 грн, штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 2 763,67 грн, за нарахованими процентами - 373,56 грн, за простроченими процентами -

1 575,91 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області

від 15 вересня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2011 року № 13-000816-01 у розмірі

58 676,58 грн, із яких: 27 898,17 грн - заборгованість за кредитом, 21 151,69 грн - за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 6 489,49 грн - за штрафами за несанкціонований овердрафт, 2 763,67 грн - за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 373,56 грн - за нарахованими процентами, 1 575,91 грн - заборгованості за простроченими процентами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором щодо вчасного повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2016 рокуОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу

У січні 2017 року ПАТ «Енергобанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 462/4328/15-ціз Залізничного районного суду м. Львова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок надсилання судових повісток на адресу за якою він не проживає, йому не було відомо про розгляд даної справи, а відтак - він був позбавлений можливості взяти участь у її розгляді, зокрема, подати заяву про застосування позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 27 грудня 2011 року між ПАТ «Енергобанк» та

ОСОБА_5 було укладено договір № 13-00816-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6 800,00 грн у вигляді відновлюваної кредитної лінії, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35,00 %, терміном на 1 рік, з погашенням заборгованості за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Енергобанк» посилалось на те, що

у ОСОБА_5 у зв'язку із неналежним виконанням останнім своїх зобов'язань за договором від 27 грудня 2011 року № 13-00816-01, станом 15 квітня 2015 року, утворилась заборгованість у розмірі 58 676,58 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 27 898,17 грн, за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 21 151,69 грн, за штрафами за несанкціонований овердрафт - 6 489,49 грн, штрафами за виникнення простроченої заборгованості -

2 763,67 грн, за нарахованими процентами - 373,56 грн, за простроченими процентами - 1 575,91 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Укладений між сторонами у цій справі договір діє протягом 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умовами, що з боку Держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах, (пункт 2.6 кредитного договору).

Разом з тим, суди не з'ясували належним чином питання про строк дії картки, не оглянули її в судовому засіданні, не встановили, чи перевидавалася картка вже за існуючими між банком і клієнтом договірними правовідносинами у форматі продовження строку кредитування та користування кредитними коштами за відкритим рахунком з непогашеною заборгованістю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та неправильно застосував до них вищенаведені норми матеріального права.

Суд не дослідив належним чином умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема щодо строку його дії, не з'ясував усіх обставин справи та не дав їм правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

У порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують ці доводи та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

У постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) наведено такий правовий висновок.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій не встановлено обставин та не наведено висновків про можливість задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів, пені та інших платежів, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування (строку дії картки).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. Також суду слід взяти до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Згідно з пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотриманняпринципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об'єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В. І. Крат

В.П. Курило