Ухвала

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1369/11

провадження № 61-6473св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Гаївська сільська рада Барського району Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року у складі судді Єрмічової В. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Луценка В. В., Вавшка В. С., Медвецького С. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області, визнання договорів дарування земельних ділянок та державних актів про право власності на земельні ділянки частково недійсними та визнання права власності на земельні ділянки.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 березня 2009 року за ними визнано право власності на 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Після набрання законної сили цього рішення, вони зареєстрували належну їм частку житлового будинку. Вважають, що вони мають право на частину земельної ділянки, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тому після ухвалення вказаного рішення, у них виникли підстави для звернення до суду з позовом про визнання частково недійсним договору дарування земельної ділянки, посвідченого 16 грудня 2005 року приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Любарською Л. С. за реєстром № 2313. Крім того, з повідомлення Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області від 17 березня 2011 року № 68 їм стало відомо, що земельна ділянка площею 0,60 га по АДРЕСА_1 приватизована і виданий державний акт на право власності на землю, згідно з рішенням Виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району від 28 листопада 1995 року № 121б. Вважають, що оскільки частина житлового будинку належить їм як членам колишнього колгоспного двору, то їм, відповідно належить і право користування земельною ділянкою біля цього будинку в розмірі, що відповідає 3/5 його частини, оскільки вони є власниками зазначеної частини будинку, господарських будівель та споруд. Договори дарування земельних ділянок порушують їхні права як членів колгоспного двору, що був розташований по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати договори дарування земельних ділянок та державні акти частково недійсними та визнати за ними право користування земельними ділянками.

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ спірного будинку в натурі зазначивши в заяві, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 березня 2009 року за ними визнано право власності на 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Своє право власності на частину зазначеного будинку з погосподарськими будівлями і спорудами вони зареєстрували у Барському районному бюро технічної інвентаризації.

Оскільки між сторонами у справі виник спір щодо виділення часток у натурі, позивачі посилаючись на викладене просили виділити їм у натурі 3/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , що належить позивачам на праві власності.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2014 року справи об`єднані в одне провадження.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на 3/5 частини земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . Визнано недійсним у 3/5 частинах державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданий 18 квітня 2007 року та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що вимога позивачів про визнання права користування частиною спірних земельних ділянок є помилковою. Оскільки до позивачів перейшло право власності на 3/5 частини житлового будинку, то відповідно до статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України (діючих на час виникнення спірних правовідносин), до позивачів переходить право власності на земельну ділянку, а не право користування нею, оскільки вони не відносяться до осіб, які позбавлені такого права. У зв`язку із набуттям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на 3/5 частини житлового будинку до них, на підставі вказаних норм матеріального права, перейшло право власності на 3/5 частини земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що позивачі мають право на частину земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, державний акт на цю земельну ділянку в 3/5 його частини підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що до позивачів із моменту набуття ними права власності на 3/5 частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами перейшло право власності на 3/5 частини земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Касаційна скарга заявника написана на 16 аркушах у яких описуються судові рішення ухвалені у цій справі, при цьому на 10 аркушах історія життя ОСОБА_1 , починаючи із 1964 року, і прохальна частина.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду касаційну скаргу з доповненнями, в якій просила задовольнити її вимоги та долучила 69 фотографій.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подала до суду заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначила, що земельні ділянки подаровані їй ОСОБА_4 після того, як вона їх приватизувала. Позивачі не мають жодного права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки вони не набували будь-яких прав на неї.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області, визнання договорів дарування земельних ділянок та державних актів про право власності на земельні ділянки частково недійсними та визнання права власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016року призначити до судового розгляду на 04 вересня 2019 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик