ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 643/4751/18

провадження № 22-ц/818/513/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»,

відповідач: ОСОБА_1,

законний представник відповідача: ОСОБА_2,

третя особа: ОСОБА_3,

третя особа: ОСОБА_4,

третя особа: ОСОБА_5,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М.,

третя особа: приватний нотаріус Теленков В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М., приватний нотаріус Теленков В.С. про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року в складі судді Поліщук Т.В.,

встановив:

У квітні 2016 року АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в літ.В-5 по вул. Тимурівців, буд.31 в м. Харкові.

Позов з урахуванням уточнень мотивований тим, що 26.12.2007 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 укладений Кредитний договір № 20, відповідно до якого останній отримав від Банку кредит в розмірі 2644000,00 доларів США, на строк з 26.12.2007 року по 25.12.2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами виходячи із 12,5 % річних.

09.06.2008, з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки за № 16/08-Б. Відповідно до пункту 2.1.1. цього договору, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 6422,9 кв. м., житловою площею 2285,6 кв. м. Відомості про іпотеку 09.06.2008 року внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер № 7356523, на відчуження нерухомого майна накладена заборона.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2008 року по справі № 2-1404/10 на користь Банку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто 1664543,02 грн. та 2630252,33 доларів США.

11.09.2009 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким договір іпотеки, укладений 09.06.2008 року між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012, рішення суду першої інстанції від 11.09.2009 року скасовано; в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до АБ «УКРГАЗБАНК» про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено.

Як стало відомо позивачуАДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, відчужена без згоди Банку неодноразово, останнім власником є ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 17.06.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим Віктором Сергійовичем.

На теперішній час рішення суду про стягнення суми не виконано. Банком проведена оцінка вартості іпотечної квартири, яка є часткою предмету іпотеки, за висновком експерта ринкова вартість квартири визначена у 478 000,00 грн. З урахуванням розміру заборгованості Боржника, з посиланням на ст. ст. 525, 575 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про іпотеку», на підставі Кредитного договору та договору іпотеки, Банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом надання Публічному акціонерному товариству Акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 478 000, 00 грн. з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату Договору дарування квартири посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим Віктором Сергійовичем серія та номер: 6-815, виданий 17.06.2016 р., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати та подавати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача, ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Теленков В.С. в судове засідання не з'явились, про день, час, місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М., приватний нотаріус Теленков В.С. про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 позичальника ОСОБА_3 у розмірі 4 539 595,58 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2 382 796,72 дол. США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 2 156 798,86 дол. США та 120 125 824,52 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 70 653 760,00 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 49 472 064,52 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що розташована у літ. «В-5», будинку АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку «В-5» будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 в інтересах та від імені якого діє його законний представник ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Тесленковим Віктором Сергійовичем серія та номер: 6-815, виданий 17.06.2016.

Реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, що розташована у літ. «В-5», будинку АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1, в інтересах та від імені якого діє його законний представник ОСОБА_2, на підставі договору дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим Віктором Сергійовичем серія та номер: 6-815, виданий 17.06.2016, провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 478 000,00 грн., з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату Договору дарування квартири Теленковим Віктором Сергійовичем, серія та номер: 6-815, виданий 17.06.2016, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати та подавати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» судовий збір у розмірі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартира на час укладення договору № 16/080Б була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, і наразі не має правових підстав вважати, що ця квартира стала самостійним предметом іпотеки, про що суд у своєму рішенні жодним чином не вказав.

Суд не звернув увагу на відсутність доказів існування будь-яких інших договорів, якими б вносилися відповідні зміни до договору іпотеки у зв'язку з виділенням окремих квартир у будинку 31 в натурі, або реєстрації права власності на них, як на окремі об'єкти нерухомості.

Вважає, що позивач у суді першої інстанції не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру, як на частину предмету іпотеки, у визначений позивачем спосіб, хоча надання таких доказів є процесуальним обов'язком позивача.

Вказує, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази того, що заборгованість боржниками не погашена. А твердження суду про те, що ОСОБА_5 на момент укладення договору дарування квартири сину було відомо, що квартира обтяжена іпотекою, є хибним, оскільки докази такого факту в матеріалах справи відсутні.

Зазначає також, що оскільки відповідачем по справі є малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому належить спірна квартира, а позовні вимоги направлені на позбавлення нерухомого майна, яке знаходиться у його власності, у відповідності до законодавства, суд повинен був залучити до участі у справі органи опіки та піклування.

21 листопада 2018 року на вищевказану апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду надійшов відзив представника АБ «Укргазбанк», в якому вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, перейшло право власності на спірну квартиру, набув статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором, у тому обсязі, на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності, оскільки заборгованість за кредитним договором не сплачена.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.12.2007 між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно якого ОСОБА_3 отримав від Банку кредит в розмірі 2644000,00 доларів США, зі строком повернення до 25.12.2012 року, та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком, 09.06.2008 між Банком з одного боку, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 - з іншого боку, укладено Договір іпотеки № 16/08-Б.

Відповідно до п. 2.1.1 цього договору, предметом іпотеки виступив багатоквартирний житловий будинок літ В-5, розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285, 6 кв.м., що має 123 квартири.

Відомості про договір іпотеки та заборону на нерухоме майно нотаріусом внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 09.06.2008.

Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки».

Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Боржником ОСОБА_3 належним чином грошові зобов'язання перед Банком не виконані, про що свідчить рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2008 по справі № 2-1404/10 про солідарне стягнення на користь Банку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 3664801,99 доларів США та 23800945,13 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 26.12.2007.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була відчужена квартира АДРЕСА_1, власником якої став ОСОБА_5 на підставі Договору дарування № 1281, посвідченого державним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. 16.06.2011.

На час укладання угоди, зазначена квартира під забороною відчуження не перебувала, оскільки відомості щодо цього з Державного реєстру іпотек виключені на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009.

Пізніше право власності на квартиру АДРЕСА_1 набув ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, на підставі Договору дарування квартири посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим Віктором Сергійовичем серія та номер: 6-815, виданий 17.06.2016.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012, рішення Московського районного суду м.Харкова від 11.09.2009 скасовано; в задоволенні позову ОСОБА_3., ОСОБА_4 до АБ «УКРГАЗБАНК» про визнання договору іпотеки недійсним, виключення запису з реєстру іпотек - відмовлено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку »передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Суди встановили, що строк дії договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, основне зобов'язання боржник не виконав.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-IVправа на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410(утратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IVзаписи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим та узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року, справа № 921/107/15-г/16, провадження № 12-117гс18.

Установивши факт переходу до відповідача права власності на спірну квартиру, суд правильно застосував до спірних правовідносин статтю 23 Закону України «Про іпотеку».

На момент укладання іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири як предмет договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них. Тому в іпотеку передавався весь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався).

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38,39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлено згідно з вимогами процесуального закону, та узгоджуються із нормами матеріального права, та правильно застосовано судом.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко