ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1735/19 Справа № 200/9984/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа - Третя дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просив суд визначити йому додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.1-2).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено. Визначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк в один місяць для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, який обчислюється з дня набрання законної сили рішенням суду. Витрати по справі віднесено за рахунок держави (а.с.56-58).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, (особа, яка не брала участь у справі) в порядку ч. 1 ст. 17 ЦПК України звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову (а.с.64-66).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 17.05.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів, актовий запис № 1899 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 05.01.2010 року Відділом реєстрації смерті ОСОБА_4 міського управління юстиції, актовий запис № 56 (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1.

В квітні 1977 року батько позивача ОСОБА_5 розірвав з його матір'ю шлюб (а.с.8) та було вирішено, що позивач залишається проживати з батьком у АДРЕСА_2. З того часу стосунки позивача з матір'ю повністю припинилися і його вихованням до повноліття займався виключно батько та його нова жінка. Через свою незгоду з позицією батька та постійні конфлікти позивач пішов з дому та тривалий час вів асоціальний спосіб життя, проживаючи у різних областях України, в тому числі і АР Крим, після чого він неодноразово проходив курс соціальної реабілітації, стояв на обліку безпритульних осіб, про що має відповідні відмітки.

В 2015 році позивач приймав участь в антитерористичній операції, що підтверджується Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 12.05.2015 року № 5/1/ІV/39, відповідно до якого ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій (а.с.11).

Під час проходження військової служби у зоні проведення антитерористичної операції позивач від мешканця м. Дніпропетровська - військовослужбовця ОСОБА_6, дізнався, що деякі особи шукають можливих спадкоємців майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та який спитав чи є він родичем ОСОБА_3, яка померла майже шість років тому назад. Ці відомості він отримав від своєї тітки, яка є сусідкою і проживає біля будинку його матері по АДРЕСА_3. Будучи у відпустці, позивач звернувся до сусідів - мешканців прилеглих будинків по Токарному провулку біля будинку його матері, які передали йому ключі та документи.

Позивач є єдиними спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_3 Проте, із вищенаведених підстав звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у передбачений законодавством шестимісячний строк позивач не мав можливості.

В травні 2016 року позивач звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Того ж дня нотаріусом була відкрита спадкова справа №371/2016 та винесена постанова від 31.05.2016 року про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв'язку з пропуском позивачем строку для прийняття спадщини, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України.

Відповідно до спадкової справи № 371/2016, яка була заведена в Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори звернувся лише ОСОБА_2 (а.с.39-51).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин і йому необхідно визначити додатковий строк в один місяць для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки не був обізнаний про смерть матері з незалежних від нього обставин.

Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, що пропустив термін для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий термін, достатній для подачі їм заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі належного відповідача та щодо відсутності поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини є безпідставними.

Апелянт посилалася на те, що зазначеним рішенням порушуються її права, зокрема конституційне право на власність та недоторканість житла, яке вона відповідно до законодавства отримала у спадок, тому дане рішення підлягає скасуванню.

Проте колегія суддів не може прийняти зазначені доводи, як підставу для скасування рішення.

Зазначеним рішенням вирішувалося питання надання ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини та не вирішувалися питання права власності щодо будинку АДРЕСА_1.

До апеляційної скарги надано копії позовної заяви ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2018 року, якою ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості співвідповідача по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування (справа №204/2178/18) (а.с.69).

Питання щодо права власності спірного домоволодіння буде вирішуватися при розгляді справи №204/2178/18, а зазначеним рішенням не вирішувалися права апелянта, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов висновку, що позивач з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, а тому підлягає поновленню. Суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Доводів, які спростовують висновок суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: