КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/4875/19 головуючий у суді І інстанції: Бабич Н.Д.
провадження №22-ц/824/7070/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у складі судді Бабич Н.Д. у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» про скасування наказу про відрахування з числа студентів та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет», в якому просила суд визнати незаконним та скасувати §1 наказу №49 про відрахування з числа студентів від 05 лютого 2019 року за підписом Президента Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» ХачатурянX.В., поновити ОСОБА_3 у списку студентів Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет», стягнути з Відповідача моральну шкоду у розмірі 7500,00 гривень.

У березні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що розгляд судової справи буде тривати більше місяця, у зв'язку із чим вона втратить можливість отримувати освітні послуги у повному об'ємі, що значно утруднить у подальшому опанування нею навчального матеріалу для успішної здачі заліків та іспитів на літній сесії. Крім того, ОСОБА_3 вказала, що нею було оплачено надання освітніх послуг за договором від 01 вересня 2017 року до кінця квітня 2019 року.

Тому позивач ОСОБА_3 просила суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу №49 від 05 лютого 2019 року за підписом Президента ПВНЗ Хачатурян Х.В. в частині відрахування студентки ІІ курсу напряму підготовки «Сценічне мистецтво»інституту ННіТМ денної форми навчання ОСОБА_3 із наданням можливості відвідуватилекції, практичні заняття, виконувати лабораторні та індивідуальні роботи, користуватися бібліотекою, складати заліки та екзамени, підготувати дипломний/курсовий проект до захисту до вирішення справи по суті Святошинським районним судом міста Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи судом першої інстанції, і задовольнити заяву про забезпечення позову. Вказує, що заяву про забезпечення позову було розглянуто з порушенням строків. Вважає, що у випадку задоволення позову наказ про відрахування скасують, і поновлять її у складі студентів, проте відповідач у той же день матиме змогу відрахувати позивача повторно у зв'язку із невиконанням навчального плану.

Відповідач Приватний вищий навчальний заклад «Київський міжнародний університет» відзив на апеляційну скаргу не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, заявником належним чином не обґрунтовано свої вимог щодо забезпечення позову.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до положень п.10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у березні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет», в якому просила суд визнати незаконним та скасувати §1 наказу №49 про відрахування з числа студентів від 05 лютого 2019 року за підписом Президента Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» Хачатурян X.В., поновити ОСОБА_3 у списку студентів Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет», стягнути з Відповідача моральну шкоду у розмірі 7500,00 гривень (а.с.2-4).

У березні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу №49 від 05 лютого 2019 року за підписом Президента ПВНЗ Хачатурян Х.В. в частині відрахування студентки ІІ курсу напряму підготовки «Сценічне мистецтво»інституту ННіТМ денної форми навчання ОСОБА_3 із наданням можливості відвідуватилекції, практичні заняття, виконувати лабораторні та індивідуальні роботи, користуватися бібліотекою, складати заліки та екзамени, підготувати дипломний/курсовий проект до захисту до вирішення справи по суті Святошинським районним судом міста Києва (а.с.16-17).

В обгрунтування вказала, що розгляд судової справи буде тривати більше місяця, у зв'язку із чим вона втратить можливість отримувати освітні послуги у повному об'ємі, що значно утруднить у подальшому опанування нею навчального матеріалу для успішної здачі заліків та іспитів на літній сесії. Крім того, ОСОБА_3 вказала, що нею було оплачено надання освітніх послуг за договором від 01 вересня 2017 року до кінця квітня 2019 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено (а.с.27-30).

Встановлено, що 01 вересня 2017 року ОСОБА_3 уклала договір з Приватним вищим навчальним закладом «Київський міжнародний університет» щодо надання освітніх послуг (а.с.7-8).

З 01 вересня 2017 року по 05 лютого 2019 року ОСОБА_3 була студенткою Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» спеціальності 026 «Сценічне мистецтво».

05 лютого 2019 року Наказом №49 за підписом Президента Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» ХачатурянX.В. ОСОБА_3 було відраховано на підставі подання директора інституту за згоди проректора за порушення умов контракту (навчання за кошти фізичної особи) (а.с.5).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про неспівмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні заяви про забезпечення позову, дотримався імперативних вимог закону, і урахував положення, що регулюють правовідносини щодо заходів забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам, оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що заява ОСОБА_3 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Доводи позивача про те, що заяву про забезпечення позову було розглянуто з порушенням строків, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для обов'язкового скасування судового рішення у зв'язку із порушенням норм процесуального права судом першої інстанції, з урахуванням правильного вирішення питання про забезпечення позову судом.

Доводи позивача про те, що у випадку задоволення позову наказ про відрахування скасують, і поновлять її у складі студентів, проте відповідач у той же день матиме змогу відрахувати позивача повторно у зв'язку із невиконанням навчального плану, також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки такі доводи базуються виключно на необґрунтованих припущеннях заявника, є надуманими, і не підкріплюються жодними доказами.

Також, суд апеляційної інстанції ураховує положення частини десятої статті 150 ЦПК України, і вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову буде тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «07» травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЮ.О. Матвієнко О.І. Сліпченко