Ухвала

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 640/17437/16-ц

провадження № 61-35147 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в обгрунтування якого посилалася на те, що з 03 жовтня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року. У період шлюбу за спільні кошти ними придбано:

- автомобіль «MERCEDES-BENZ 818», 2006 року випуску,

- автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску,

- причіп «КРД 050100», 2009 року випуску,

- причіп «ОДИСЕЙ 5.11», 2015 року випуску.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, залишити у власності ОСОБА_4 автомобіль «MERCEDES-BENZ 818», 2006 року випуску, причіп «КРД 050100», 2009 року випуску, причіп «ОДИСЕЙ 5.11», 2015 року випуску.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності за кожним на Ѕ частини: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», 2006 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1; причепа марки «ОДИСЕЙ», 2015 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2; причепа марки «КРД», 2009 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

20 березня 2018 року ОСОБА_4 надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанції оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено норми матеріального і процесуального права, не надано належну оцінку доказам у справі. Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що апеляційним судом не взято до уваги показів свідків, які підтвердили факт придбання спірного майна за його власні кошти.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 08 червня 2018 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_1

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору; залишено без руху вказану касаційну скаргу та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 21 жовтня 2018 року шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 4 109,63 грн.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 на виконання вказаної ухвали надіслав до Верховного Суду квитанцію про сплату судового збору від 09 жовтня 2018 року у розмірі 4 109,63 грн.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2008 року, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року.

У період шлюбу ОСОБА_4 набув право власності на:

- автомобіль «MERCEDES-BENZ 818», 2006 року випуску, вартістю 387 383,00 грн,

- причіп «КРД 050100», 2009 року випуску, вартістю 9 069,00 грн,

- причіп «ОДИСЕЙ 5.11», 2015 року випуску, вартістю 14 511,00 грн.

Автомобіль «VOLKSWAGENPASSAT», 2008 року випуску, придбано відповідачем за договором купівлі-продажу 09 серпня 2008 року, того ж дня передано покупцю за актом приймання-передачі, тобто набуто до шлюбу.

Згідно із пунктами 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із статтею 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, апеляційним судом належним чином досліджено докази у справі, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, апеляційний суд дійшов правильних висновків про те, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт придбання спірних транспортних засобів за кошти, які належали відповідачу особисто, а тому вказане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилання відповідача на те, що судом не взято до уваги покази свідків, які підтвердили придбання спірного майна за його особисті кошти спростовуються нормами частини другої статті 78 ЦПК України, відповідно до якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а факт набуття майна за особисті кошти не може підтверджуватися показами свідків.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваної судової постанови та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, на виконання ухвали Верховного Суду від 20 вересня 2018 року про залишення касаційної скарги без руху, ОСОБА_4 направлено до суду оригінал квитанції від 09 жовтня 2018 року № 0.0..1 про сплату судового збору у розмірі 4 109,63 грн.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Отже, оскільки суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, також поверненню підлягає судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України та статтею 7 Закону України «Про судовий збір»,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Зобов'язати УК у Печерському районі м. Києва повернути ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 4 109,63 грн (чотири тисячі сто дев'ять грн 63 коп.), що внесений згідно із квитанцією від 09 жовтня 2018 року № 0.0..1 на розрахунковий рахунок 6007, отримувач - УК у Печерському районі, код банку отримувача - 899998, код отримувача - 38004897.

Копію ухвали, додані до скарги матеріали та квитанцію від 09 жовтня 2018 року № 0.0..1 на суму 4 109,63 грн направити на адресу ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська