Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. Справа153/429/19

Провадження2/153/126/19-ц

у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила: визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 1,73 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Ямпільського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом, після смерті її невістки ОСОБА_3, яка померла 26 квітня 2016 року, та не встигла оформити належні документи після смерті її сина ОСОБА_4, який помер 31 серпня 2006 року, на належну йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 13.07.1998 року за №0487111 серії ВН, виданий на підставі розпорядження голови Ямпільської РДА від 27.05.1997 року №133, як члену реформованого КСП ім.Котовського с.Слобода-Підлісівська Ямпільського району Вінницької області. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 31 серпня 2006 року помер її онук ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) площею 1,73 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Після смерті її онука, спадкоємицею була його мати ОСОБА_3, яка померла 26 квітня 2016 року, але не встигла оформити своїх спадкових прав. Інших спадкоємців немає. Вона є бабусею померлого ОСОБА_4 і відповідно до ст.1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги. Після смерті свого онука вона фактично вступила у володіння та користування спадковим майном, та в шестимісячний термін вона не подавала заяви про відмову від спадщини. Вона звернулася до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але вона не може вирішити дане питання в нотаріальному порядку через втрату оригінала правовстановлюючого документа. Тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№3202 від 25.04.2019, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, свою позовну заяву підтримує та просить суд її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Ямпільського району Вінницької області у підготовче засідання не зявився, подав до суду письмову заяву за вхід.№2624 від 08.04.2019, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Заяви, клопотання: заяви сторін про розгляд справи в їх відсутність.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 25 квітня 2019 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного:

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України (а.с.5) судом встановлено, що позивачка народилася 20 квітня 1931 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрована.

Із копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №343541 виданого 27 квітня 2016 року (а.с.6) судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 26 квітня 2016 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області.

Із копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ №052054 виданого 01 вересня 2006 року (а.с.7) судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 31 серпня 2006 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області.

Із копії свідоцтва про народження серії І-АМ №225976 виданого повторно 25 квітня 2012 року (а.с.8) судом встановлено, що позивачка є матірю ОСОБА_5.

Із копії довідки №З-118/0-0.41-164/132-18 від 23.03.2018 року виданої відділом в Ямпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.9) судом встановлено, що померлий ОСОБА_4 рахується в списку №1389 згідно технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам членам реформованого КСП ім.Котовського с.Слобода-Підлісівська Ямпільського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН №0487111 розмір земельної частки (паю) 1,73 ум. кад. га.

Із повідомлення приватного нотаріуса ОСОБА_6 (а.с.10) судом встановлено, що при перевірці документів з метою встановлення складу спадкового майна було виявлено, що на земельну частку (пай), відсутній оригінал правовстановлюючого документа на імя спадкодавця ОСОБА_4, який помер 31 серпня 2006 року, спадкоємицею якого була його мати ОСОБА_3, яка померла 26 квітня 2016 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Тому, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Із копії свідоцтва про народження серії І-АМ №347493 виданого 12 травня 1973 року (а.с.11) судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 31 серпня 2006 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області, є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яка померла 26 квітня 2016 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області.

Із копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №229125 виданого 20 квітня 2012 року (а.с.12) судом встановлено, що ОСОБА_5, тобто батько ОСОБА_4, помер 20 квітня 2012 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області.

Із копії Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0487111 виданого 13 липня 1998 року на підставі рішення Ямпільської РДА Вінницької області від 27.05.1997 року №133 на імя ОСОБА_4 (а.с.13) судом встановлено, що останньому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Котовського, розміром 1.73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Із копії місцевої газети «Ямпільські вісті» від 22 березня 2019 року (а.с.14) судом встановлено, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) члена КСП ім.Котовського с.Слобода-Підлісівська серії ВН №0487111 виданий на імя ОСОБА_4 втрачено та вважається недійсним.

Окрім того, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив, що ОСОБА_4, який помер 31 серпня 2006 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області, є онуком позивачки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також судом встановлено, що спадщину фактично прийняла після смерті ОСОБА_4, який помер 31 серпня 2006 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області, його мати ОСОБА_3, яка померла 26 квітня 2016 року у селі Придністрянське Ямпільського району вінницької області.

Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.15 ЦК України позивач має право на захист судом невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилася після смерті її онука ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_3

Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 відповідно до ст.1269 ЦК України вважається спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті онука ОСОБА_4, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері онука ОСОБА_4 ОСОБА_3, яка у свою чергу прийняла спадщину після смерті сина, у строк встановлений законом.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Враховуючи ту обставину, що будь-які інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно відсутні, позивач вчасно подала заяву до нотаріальної контори, а також ті обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст.1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1269 ЦК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 200, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1269 ЦК України, Конституцією України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай) розміром 1,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП ім.Котовського села Слобода-Підлісівська Ямпільського району Вінницької області на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0487111 виданого 13 липня 1998 року Ямпільською районною державною адміністрацією Вінницької області на підставі рішення Ямпільської РДА від 27 травня 1997 року №133 на імя ОСОБА_4, у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, яка померла 26 квітня 2016 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області, яка у свою чергу за життя фактично успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_4, який помер 31 серпня 2006 року у селі Придністрянське Ямпільського району Вінницької області.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий Т. В. Гаврилюк