КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Унікальний номер № 362/5981/18

25 червня 2019 року суддя Київського апеляційного суду Шахова О.В., вирішуючи питання про зупинення провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 110 776 грн 24 коп, з яких: заборгованість за процентами - 102 276 грн. 29 коп. та заборгованість за кредитом в сумі - 8 496 грн. 95 коп.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 24.07.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 8 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 24.07.2018 утворилася вищезазначена заборгованість перед банком.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 110 776 грн. 24 коп. та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про зупинення апеляційного провадження з наступних підстав.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі колегії суддів Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року (справа № 342/180/17-ц) зазначено, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Враховуючи, оскільки наведений вище правовий висновок суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, тому колегія суддів Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважає, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України, необхідність застосування єдиної правозастосовної практики, вважаю за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 342/180/17-ц.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 261, 268, 383 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 342/180/17-ц.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Шахова О.В.