Справа № 310/2258/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарях Мирошниченко Н.Л., Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2) до ОСОБА_3 (представники ОСОБА_4, ОСОБА_5) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що на підставі свідоцтва від 20.11.2017 року він є власником квартири АДРЕСА_1. Попереднім власником квартири була ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2003 року. Разом з власником в квартирі була зареєстрована її донька ОСОБА_3 Відповідач добровільно не знялась з реєстрації у спірній квартирі, що створює йому та його родині перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою. Особа має право користуватися житлом лише за наявності у неї права приватної власності на житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника квартири. Припинення права власності особи на квартиру припиняє її право та право членів сім'ї на користування цією квартирою. Відповідач не є членом його сім'ї, між ним та ОСОБА_3 відсутні договірні відносини щодо користування спірним житловим приміщенням. Відповідач втратила право користування квартирою, оскільки її право є похідним від права приватної власності на дану нерухомість. Просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування двокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву вимоги не визнала і зазначила, що реалізацію спірної квартири з прилюдних торгів здійснено незаконно, що має наслідком недійсність свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Бердянським міськрайонним судом розглядається спір з приводу визнання цих торгів недійсними і у випадку задоволення зазначеного позову позивач втратить статус власника вказаного майна, а відповідно і права виселення її зі спірної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_5 в письмових поясненнях та в судовому засіданні посилався на діюче законодавство, судову практику, рішення ЄСПЛ і пояснив суду, що ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР закріплено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Банку (іпотекодержателю) було достеменно відомо при надання згоди на реалізацію предмета іпотеки, що саме він повинен був виконати вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК України. Оскільки банк (іпотекодержатель) набув право власності на предмет іпотеки, тому він повинен забезпечити ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані за адресою предмета іпотеки іншим постійним житлом. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Посилався на ст.ст. 64,156,405 ЖК УРСР та зазначив, що коли член сім'ї без поважних причин понад один рік не проживає в житловому приміщення та не бере участі у витратах по утриманню будинку (квартири), а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення власник житла має право звернутися до суду з позовною заявою про визнання члена своєї сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Норма про визнання особи такою, що втратила право користування житлом може бути реалізована за наявності двох обов'язкових складових, які повинні бути доведені під час судового розгляду: термін не проживання в житловому приміщення понад один рік; особа не проживає за адресою своєї реєстрації без поважних причин. У разі їх поважності, наприклад, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, суд може продовжити пропущений строк і відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач на момент пред'явлення до неї позову не проживала менше одного року і зараз намагається поновити свої порушені права через правоохоронні органи. У зверненні до правоохоронних органів відповідач вказує, що поважною причиною її непроживання у квартирі є неправомірна поведінка самого позивача, який замінив замки на вхідних дверях квартири, постави свою сигналізацію, та не впускає у житло відповідача та її малолітню дитину. Не віддає особисті та побутові речі із-за чого відповідач та члени її родини неодноразово зверталися до правоохоронних органів і судом було зобов'язано поліцію відкрити кримінальне провадження за цим фактом. Вказані обставини є поважними причинами для продовження пропуску строку непроживання відповідача у спірній квартирі. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва від 20.11.2017 року ОСОБА_1 на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03.11.2017 року належить на праві власності двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.7).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що зазначене право зареєстровано за ОСОБА_1 20.11.2017 року (т.1, а.с.8).

Із копії довідки ТОВ «Керуючої компанії Коменерго-Бердянськ», повідомлення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 18.04.2018 року, копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.03.2019 року вбачається, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.10,17, т.2, а.с.10).

Листом від 09.01.2019 року виконавчий комітет Бердянської міської ради повідомив ОСОБА_3, що її знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 19 грудня 2018 року на підставі заяви власника квартири про надання адміністративних послуг «Зняття з реєстрації місця проживання» у відповідності до абзацу 9 п. 26 Правил реєстрації місця проживання (т.1, а.с.195).

Із повідомлення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 06.03.2019 року вбачається, що 06.03.2019 року прийнято рішення №2 про скасування зняття з реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.7).

Також судом встановлено, що у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_7, місце проживання якої зареєстровано в Єдиному державному демографічному реєстрі 07.03.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.8,9).

Із свідоцтва від 20.11.2017 року та інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.04.2019 року вбачається, що попереднім власником двокімнатної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 22.11.2003 року за реєстровим №3-3436 та свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 30.05.2001 року за №11871, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.7).

У відповідності до свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 26.09.2014 року (т.1, а.с.54).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була членом сім'ї попереднього власника двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, якій належала зазначена квартира на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 22.11.2003 року за реєстровим №3-3436 та свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 30.05.2001 року за №11871. Місце проживання відповідача зареєстровано за вказаною адресою.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Виходячи із зазначених статей ЦК України та ЖК УРСР у члена сім'ї власника квартири існує право на користування цим житлом лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Судом встановлено, що відповідач не була і не є членом сім'ї нового власника - позивача по справі, з новим власником не вирішувала питання про користування жилою площею, тому між ними не виникли житлові правовідносини, що унеможливлює застосування ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із довідки №7208 ТОВ «Запоріжгаз збут» вбачається, що нарахування за використаний природній газ за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється за кількістю зареєстрованих чотирьох осіб відповідно до норм споживання.

Зазначена обставина свідчить про те, що реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні чинить перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні ним права власності належною йому квартирою АДРЕСА_1, що є підставою для усунення цих перешкод шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Посилання представника позивача на неможливість задоволення позовних вимог виходячи з вимог ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР суд не може взяти до уваги, оскільки зазначеною нормою закріплено правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, а при розгляді цього спору вирішується питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Не встановлено в судовому засіданні факт незаконної реалізації спірної квартири з прилюдних торгів та недійсності свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, а розгляд Бердянським міськрайонним судом спору з цього приводу не є перешкодою для ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, оскільки на теперішній час він є власником спірного житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя