ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 724/261/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2019 року, головуючий у І-й інстанції Гураль Л.Л.,

встановив:

ОСОБА_1 у лютому 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Посилався на право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Зазначав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають у будинку АДРЕСА_1 з 2013 року.

Посилався на порушення прав власника будинку АДРЕСА_1 .

Просив визнати ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2019 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить заочне рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2019 року

Справа №724/261/19 Головуючий у 1 інстанції Гураль Л.Л.

Провадження №22-ц/822/677/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

скасувати та постановити нове судове рішщення, яким визнати ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, набуття ОСОБА_1 права ласності на будинок АДРЕСА_1 , виписку з по господарської книги №3307-1.

Колегія судді вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.310, ч.1 ст.319, ч.2 ст.331, ч.1 ст.383, ч.1 ст.391, ч.1 ст.405 ЦК України, ч.4 ст.9, ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 шляхом визнання членів сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на недоведеність ОСОБА_1 права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на набуття права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками 32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Відповідно до зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад належали також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

До матеріалів справи приєднано виписку з погосподарської книги виконкому Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 21 грудня 2018 року № 3307-1, відповідно якої об`єкт по господарського обліку 2088 будинок АДРЕСА_1 , голова домогосподарства /власник ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні своєю власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

За змістом частини четвертої статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розумінні вимог статті 3 СК України та частини другої статті 64 ЖК УРСР є колишніми членами сім`ї власника житлового будинку ОСОБА_1 , оскільки вселилися та зареєстровані у спірному будинку як члени сім`ї власника житла.

Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог та правових підстав, за яких ці вимоги пред`явлено позивачем, є відсутність або непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без поважних причин понад один рік в будинку позивача.

Доказами про не проживання члена сім`ї можуть бути будь-які фактичні дані, зокрема документи, які підтверджують, що позивач є власником житла (договір купівлі-продажу, договір дарування, свідоцтво про право на спадщину та інші); довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; акти обстеження умов проживання; показання свідків, які підтвердять у суді факт не проживання особи в житловому приміщенні; інші докази, зокрема: утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо.

Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил процесуального закону щодо оцінки доказів.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин.

Сам по собі акт про не проживання осіб від 01 лютого 2019 року, складений фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за відсутності інших доказів не дає підстав для висновку про не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин.

Крім того, неможливим є ідентифікація осіб, які склали акт про не проживання осіб від 01 лютого 2019 року, за відсутністю зазначення паспортних даних осіб, посвідчення підпису.

З урахуванням викладеного заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 14 липня 2019 року.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Височанська Н.К.

Литвинюк І.М.