ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

Справа № 645/589/16-ц

Провадження № 22-ц/818/230/19

24 квітня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковській Н.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6,

ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6,

треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна

Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_9 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року у складі судді Шарко О.П. по справі № 645/589/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Подвезько Антон Віталійович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнень зазначає, що 08 вересня 2009 року він придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. 29 січня 2010 року він зареєстрував в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру. ОСОБА_2, зобов'язалася знятися з реєстраційного обліку до 08 грудня 2009 року, а також звільнити квартиру до 08 грудня 2009 року та передати ключі від проданої квартири. Однак, цих зобов'язань ОСОБА_2 не виконала.

Як він довідався 28 січня 2016 року ОСОБА_2 незаконно 08 листопада 2012 року продала цю квартиру ОСОБА_3

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним відмовлено.

Зміст оскаржуваного договору купівлі-продажу та опис обставин в його тексті не відповідали дійсним обставинам справи, які існували на час укладання та посвідчення вказаного правочину. Так в договорі купівлі-продажу зазначено, що документом, що підтверджує право власності ПРОДАВЦЯ, тобто ОСОБА_2 на відчужуване майно є Дублікат Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Грішаковою О. В. 23 травня 2006 року за реєстровим № 640. В цей же час в п.п. 8 п. 6 оскаржуваного договору купівлі-продажу вказано, що продавець свідчить, що дублікат правовстановлюваного документа вона не одержувала. ОСОБА_2 під час укладання та посвідчення договору купівлі-продажу усвідомлювала, що спірна квартира ще у 2009 році безпосередньо нею була продана, і з цього часу саме він є єдиним законним власником спірної квартири. Обставини та домовленості, викладені в тексті оскаржуваного договору купівлі-продажу, є суперечливими, фіктивними та такими, що не відповідають дійсності.

З урахуванням уточнень просить суд визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490; скасувати за ОСОБА_3 проведену 08 листопада 2012 року державну реєстрацію права власності на квартиру; поновити державну реєстрацію права власності на квартиру за ним; визнати за ним право власності на квартиру та витребувати її з чужого незаконного володіння відповідачів; усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення з цієї квартири відповідачів та звільнення квартири від їхніх речей.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Харківського МНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490.

Скасовано за ОСОБА_3, проведену 08 листопада 2012 року державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про реєстрацію - 56195 в книзі: 1, реєстраційний номер майна - 13994704)

Поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6.

Усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та звільнення квартири від їхніх речей.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 140 грн. 96 коп. з кожного.

Рішення мотивовано тим, що договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним, порушує права власності позивача, оскільки квартира протиправно вибула з володіння та користування ОСОБА_1

Реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 підлягає скасуванню за рішенням суду, а реєстрація права власності позивача на цю квартиру - поновленню.

Враховуючи, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, позовні вимоги в частині усунення перешкод у користування спірною квартирою шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_9 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08 листопада 2012 року дійсним, законим та вчиненим з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року визнано договір купівлі продажу від 08 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним.

Після набрання заочним рішення законної сили власником квартири на законних підставах була ОСОБА_2

ОСОБА_1 в порушення принципу правової визначеності, звернувся із заявою про перегляд заочного рішення лише через 4 роки після набрання рішенням суду законної сили. Не зважаючи на той факт, що він знав про те, що ОСОБА_2 сім років,не звільняла проданої йому квартири, ОСОБА_1 не звертався з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою або з іншим позовом про захист права власності.

Спірна квартира не була загублена, викрадена або вибута з володіння ОСОБА_1 не з його волі.

При укладанні правочину у ОСОБА_3 не було жодних підстав вважати, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати спірну квартиру. При укладенні договору купівлі-продажу дотримано усіх вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заочне рішення районного суду, яким визнано укладений між за ним та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири недійсним, скасоване, воно не породжувало та не породжує за собою жодних правових наслідків.

Він є єдиним законним власником спірної квартири з моменту реєстрації ним власності з 29 січня 2010 року, і ОСОБА_2 не мала жодних підстав продавати. квартиру ОСОБА_3 та укладати із нею оспорюваний договір купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_2 з 08 вересня 2009 року, тобто з моменту продажу ОСОБА_1 спірної квартири, втратила на неї будь-які права і в подальшому право власності на квартиру до неї не поверталось, у зв'язку з чим у неї не було достатніх правових підстав продавати квартиру.

Він не відчужував спірну квартиру, а був позбавлений права власності поза його волею, квартира має бути витребувана у її кінцевих та незаконних власників.

У відповіді на відзив ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_9 зазначає, що вона на законних підставах придбала у ОСОБА_2 спірну квартиру, отже вона є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребуваним.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 08 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, згідн умов якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 спірну квартиру. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3378

Право власності на квартиру ОСОБА_1 зареєстрував в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2010 року.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року заочне рішення від 14 березня 2012 року скасовано.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу від 08 вересня 2009 року квартири АДРЕСА_1 недійсним відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 7 грудня 2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 квітня 2017 року рішення суду залишено без змін.

08 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є спірна квартира.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що спірне майно є власністю ОСОБА_1, вибуло з його володіння поза його волею, а тому майнові права позивача підлягають захисту шляхом витребування майна та усунення перешкод у його користуванні шляхом виселення відповідачів.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).

Так, в статті 41 Конституції України, кожному гарантовано право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Вимоги статті 317 ЦК України визначають, що право володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (вимоги частини першої та другої статті 319 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України.

Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частини перша та друга статті 328 ЦК України).

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

При цьому, наведена норма права передбачає те, що у разі вибуття майна з володіння власника за вищезазначених обставин, законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві, але це не означає, що добросовісний набувач взагалі позбавлений можливостей захисту своїх інтересів, адже він може звернутися з відповідним позовом (залежно від підстав придбання майна) до особи, яка відчужила майно власника. Тим самим утверджується певна система врівноваження інтересів власників і добросовісних набувачів.

Щодо посилання ОСОБА_3 що на час укладання спірного правочину ОСОБА_2 була власником квартири та вона на законних підставах придбала у неї спірну квартиру, отже вона є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребуваним суд виходить з наступного.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений за відсутності у продавця права на відчуження.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

За таких обставин суд прийшов обґрунтованого висновку щодо витребування квартири у ОСОБА_3

Доводи апелянта, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, є безпідставними, оскільки в даному випадку спірне майно не реалізовувалося в порядку Закону України «Про виконавче провадження» шляхом проведення публічних торгів.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником квартири, а відтак, у силу статті 391 ЦК України наявні підстави для усунення позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення відповідачів.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційного скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко