Справа № 143/1554/18
09.07.2019 року Погребищенський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Марченко Л. В.,
з участю секретаря Мельніченко Т. Б.,
представника позивача адвоката Сича С.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Любарського С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
09.11.2018 до Погребищенського районного суду Вінницької області подано позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
В позовній заяві позивач зазначає, що з 28.01.2014 по 25.09.2018 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1
29.01.2015, під час перебування у шлюбі, сторони за спільні кошти придбали нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 (на даний час Чернеча), право власності на який було зареєстровано на ім`я відповідачки. Вищезазначений житловий будинок був придбаний разом з земельною ділянкою, на якій знаходиться, кадастровий номер якої НОМЕР_1 , площею 0,0756 га.
Вважає, що житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить, поділити вказане майно, визнавши за ним право власності на Ѕ частки житлового будинку з господарськими спорудами, та земельну ділянку кадастровий номер якої НОМЕР_1 , площею 0,0756 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 .
Ухвалою Погребищенським районним судом Вінницької області відрито провадження в цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання у порядку загального позовного провадження на 11:00 год 07.12.2018.
07.12.2018 підготовче судове засідання було відкладено на 11.01.2019 в зв`язку з наміром відповідача скористатися послугами адвоката.
08.01.2019 відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду надіслала клопотання про виклик позивача для дачі особистих пояснень, виклик свідків та приєднання до матеріалів справи письмових доказів.
Ухвалою суду від 11.11.2019 підготовче судове засідання у справі було закрито, розгляд справи призначено на 05.02.2019, долучено до матеріалів справи письмові докази та викликано свідків.
21.01.2019 від представника позивача адвоката Сича С. М. надійшло клопотання про витребування доказів та відкладення розгляду справи.
05.02.2019 в зв`язку з неявкою позивача та його представника розгляд справи було відкладено.
Ухвалою суду від 05.03.2019 для дачі особистих пояснень було визнано обов`язковою явку до суду позивача ОСОБА_2 . Розгляд справи відкладено на 29.03.2019.
15.04.2019 в зв`язку з неявкою сторін розгляд справи знову було відкладено на 08.05.2019.
08.05.2019 судове засідання не відбулося в зв`язку з перебуванням судді Марченко Л. В. у відпустці.
05.06.2019 в приміщенні суду сталася надзвичайна подія (внаслідок негоди відбулося затікання води та пошкодження стелі кабінетів), в зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 09.07.2019.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Сич С. М. позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що житловий будинок разом із земельною ділянкою, що розташовані в АДРЕСА_1 були придбані за спільні кошти сторін під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Просив позовні вимоги задовільнити, визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на Ѕ частку, за кожним, у праві спільної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, та право на Ѕ частку, за кожним, у праві спільної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0756 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що розташовані по АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Вказала, що ще в 2012 році домовилася з ОСОБА_3 про купівлю у неї житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . З того часу вона частинами віддавала ОСОБА_3 гроші за будинок, однак, нотаріально оформила договір купівлі-продажу будинку лише в 2015 році, після того як віддала всю суму за будинок. Вважає, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за її особисті кошти.
Представник відповідача адвокат Любарський С. М. вказав, що житловий будинок та земельна ділянка є особистою власністю відповідачки, оскільки були придбані ще до шлюбу у 2012 році, коли відповідач домовилася з продавцем щодо усіх істотних умов договору та вперше внесла авансовий платіж. Крім того, всупереч правовому висновку, викладеному Верховним Судом України в справі №6-2641цс15, згідно з яким належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, позивачем не надано суду доказів того, що джерелом набуття вказаних об`єктів нерухомості були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Полончуків.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що у 2012 році продала ОСОБА_4 житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 (зараз Чернеча). Оскільки усієї суми у відповідачки на той час не було, то вони домовилися, що гроші за будинок ОСОБА_5 буде віддавати частинами до кінця року. Будинок вона продала ОСОБА_6 за 8500 доларів США. Нотаріально договір купівлі-продажу оформили пізніше, оскільки були зміни в проекті. При оформленні договору був чоловік відповідачки ОСОБА_7 . Оскільки гроші за будинок вона отримала ще в 2012 році, то при нотаріальному оформленні договір підписала не читаючи.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є матір`ю відповідачки ОСОБА_1 . Дочка купила хату сама ще в 2012 році. Частину грошей дочці на придбання будинку дала вона, частину дочка позичила, частину зібрала працюючи у м. Київ. Одружилася з відповідачем дочка у 2014 році.
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що проживає по сусідству з відповідачкою. ОСОБА_5 з 2011-2012 року проживала в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 з сином. Чоловік ОСОБА_2 , у неї появився десь через 1-2 роки. ОСОБА_10 ОСОБА_11 придбала у ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_13 вказала, що її город прилягає до городу ОСОБА_14 , що розташований в АДРЕСА_1 . До того як вказаний будинок придбала відповідачка у ньому проживав її знайомий, який вказаний будинок винаймав у ОСОБА_15 Однак, у 2012 році він повідомив, що ОСОБА_15 попросила його висилитись з будинку, оскільки його продає. Після того як знайомий висилився у ньому стала проживати ОСОБА_5 з сином. Син ОСОБА_16 ходив з її сином у садочок. Коли в 2014 році діти випускались з садочка, то у ОСОБА_16 появився чоловік ОСОБА_7 . Чи працював чоловік ОСОБА_14 після реєстрації шлюбу їй не відомо, однак, пам`ятає, що в грудні 2017 році вони разом їздили на відмітку до центру зайнятості.
Свідок ОСОБА_18 вказав, що відповідачка проживає у спірному будинку з 2012 року.
Свідок ОСОБА_19 пояснила, що влітку 2012 року до неї звернулася ОСОБА_5 з проханням позичити 2000 доларів США для купівлі будинку в м. Погребище, біля РЕСу. Гроші повернула разом із мамою у 2013 році. У той час ОСОБА_5 у шлюбі не була.
Заслухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, надавши всебічну, повну та об`єктивну оцінку доказам, які були подані сторонами, судом встановлені наступні фактичні обставини.
28.01.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стані Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 75).
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.09.2018 вказаний шлюб було розірвано (а. с. 12).

Під час перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 29.01.2015, посвідченого державним нотаріусом Швецем О. В., зареєстрованого в реєстрі за №1-98, відповідачка ОСОБА_1 придбала цілий житловий будинок з господарськими будівлями за номером АДРЕСА_1 . Відчужуваний цілий житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0756 га, та посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданим Погребищенською міською радою Погребищенського району Вінницької області 04.10.2004. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями був відчужений одночасно із земельною ділянкою, на якій він розташований. (а. с. 9-10)

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 29.01.2015, посвідченою державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О. В., зареєстрованою в реєстрі за №1-97, позивач надав згоду на укладання договору купівлі-продажу його дружиною ОСОБА_1 цілого житлового будинку та присадибної земельної ділянки під АДРЕСА_1 . Підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання вищезазначеного будинку є їхньою спільною сумісною власністю. Цілий житловий будинок та присадибна земельна ділянка будуть об`єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набуваються ними за час шлюбу. При цьому стверджує, що договори купівлі-продажу, які укладаються його дружиною в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню. (а. с. 73)

Рішенням 4 сесії Погребищенської міської ради Вінницької області 7 скликання від 19.01.2016 назву вулиці Чапаєва міста Погребище було перейменовано на вул. Чернеча. (а. с. 40)

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст.61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту статті 63 СК України вбачається, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Статтею 69 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок разом із земельною ділянкою на якій він розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний в період перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі, в інтересах сім`ї, а тому є спільною-сумісною власністю подружжя.

Суд відхиляє доводи відповідачки про те, що житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки хоч і придбаний під час шлюбу, але за її особисті кошти, так як належних доказів на підтвердження цього твердження відповідачка не надала.

З наданих суду копій розписок встановити, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти як завдаток за продаж в подальшому саме житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , встановити не можливо, оскільки вони не містять зазначення адреси розташування будинку.

Також, в п.4 Договору купівлі-продажу від 29.01.2015 зазначено, що продаж будинку за домовленістю сторін вчиняється за суму 69918,19 грн., а згідно з п.5 Договору розрахунок за договором сторони здійснюють після узгодження тексту договору.

Визначена у п.4 Договору сторонами ціна продажу у гривнях в еквіваленті на час укладання договору становить 4383,58 доларів США.

В той же час, згідно з наданими відповідачкою розписками, ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 8500 доларів США в червні-жовтні 2012 року.

Тобто, зміст даних розписок суперечить істотним умовам договору купівлі-продажу від 29.01.2015 щодо предмета, ціни та моменту розрахунку, а тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.

Окрім того, факт придбання житлового будинку за спільні кошти подружжя підтверджується заявою ОСОБА_2 від 29.01.2015, посвідченою державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О. В., зареєстрованою в реєстрі за №1-97, згідно з якою ОСОБА_2 надає згоду на укладання договору купівлі-продажу його дружиною ОСОБА_1 цілого житлового будинку та присадибної земельної ділянки під АДРЕСА_1 . Підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання вищезазначеного будинку є їхньою спільною сумісною власністю. Цілий житловий будинок та присадибна земельна ділянка будуть об`єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набуваються ними за час шлюбу. При цьому стверджує, що договори купівлі-продажу, які укладаються його дружиною в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню.

Дана заява при укладанні договору купівлі-продажу від 29.01.2015 відповідачем не заперечувалась, про що свідчить п.11 Договору, згідно з яким, покупець (тобто відповідач по справі ОСОБА_1 ) стверджує, що купівля нею нерухомості проводиться за згодою її чоловіка ОСОБА_2 Справжність підпису на заяві чоловіка ОСОБА_2 про згоду подружжя на купівлю майна посвідчено Погребищенською державною нотаріальною конторою Вінницької області 29.01.2015 за реєстровим №1-97.

Вказані висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду зробленою у постановах від 19.03.2018 у справі №490/2579/15-ц та від 21.05.2018 у справі № 359/2561/16-ц.

Суд не приймає до уваги як належний доказ показання свідків про те, що спірний будинок був придбаний відповідачкою за її особисті кошти у 2012 році, оскільки вони не підтверджені жодними іншими належними та допустимими доказами. Крім того, спірні правовідносини виникли на підставі нотаріально посвідченого правочину, а відповідно до роз`яснень, що містяться в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Суд також вважає помилковою позицію відповідача про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що джерелом набуття будинку та земельної ділянки були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Полончуків, оскільки, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Вказана презумпція права спільної сумісної власності подружжя існує поки не буде спростована тим із подружжя, хто вважає набуте за час шлюбу майно його особистою власністю.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, згідно з якою для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покласти на відповідачку ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , жителькою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_4 , право на Ѕ частку, за кожним, у праві спільної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , жителькою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_4 , право на Ѕ частку, за кожним, у праві спільної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0756 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено19.07.2019.

Суддя