ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3092/19 Справа № 190/868/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»,

на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у червні 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.3-5/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 жовтня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов'язання за даним договором. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв'язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.65-66/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано строк дії платіжної картки /а.с.120-123/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору ОСОБА_1 отримав від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.9/.

Укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не заперечувалось, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення кредитних зобов'язань відповідача перед банком.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 100 грн., яку (картку) відповідач отримав та використала кредитні кошти в своїх цілях.

В наданій банком анкеті-заяви є відмітки про отримання позичальником кредитної картки за номером 283905. За умовами договору строк дії картки встановлено до вересня 2012 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Остання банківська операція щодо списання кредитних коштів з рахунку шляхом зняття готівки в банкоматі у відділенні банку було здійснено 16 лютого 2015 року /а.с.86/. Отже, як видно з виписки по картці, після останньої банківської операції відповідач не користувався кредитним лімітом на картці.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У порушення умов кредитного договору від 21 жовтня 2008 року, позичальник свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість в розмірі 27 355, 53 грн., з яких 970, 54 грн. - заборгованість за кредитом, 21 344, 25 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 500 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 290, 74 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

В своїй анкеті-заяві про приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг в Приватбанк від 21 жовтня 2008 року на отримання кредитної картки із встановленим лімітом кредитних коштів, відповідач підписав пункт, відповідно до якого він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку які були надані йому в письмовому вигляді. Також, зазначено, що своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Також банком було надану довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка також підписана позичальником. З наданої довідки вбачається, що у разі виникненні заборгованості за кредитним лімітом, вона підлягає погашенню позичальником до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

З наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що останній раз відповідач користувався кредитною карткою 16 лютого 2015 року. Враховуючи умови кредитування відповідач повинен був погасити заборгованість до 25 березня 2015 року, отже 26 березня 2015 року (на наступний день після не повернення позичальником боргу) у банка виникло право про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду з даним позовом лише 11 червня 2018 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності /а.с.54/. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно строку дії картки колегія суддів не може їх прийняти до уваги, оскільки перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після виникнення обставин, які порушили право позивача, у даному випадку на наступний день після після несплати заборгованості у встановлений умовами кредитного договору строк, тоді як строк дії картки лише є строком в межах якого позичальник має можливість користуватись кредитним лімітом, встановленому на платіжній картці.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановивши, що позивач звернувся з пропуском позовної давності з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та пенею, комісією прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров