ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/3360/18

провадження № 22-ц/4809/905/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія - Агро»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 27 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду зі позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 10271856,01 грн за договором про надання банківських послуг № СR17-218/28-2 від 16 липня 2017 року, укладеним між ТОВ «Імперія-Агоро» та ПАТ «ОТП Банк», а також за договором поруки № SR17-275/28-2, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Вимоги позивач обґрунтовано тим, що позичальник - ТОВ «Імперія-Агоро» порушило свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в результаті чого утворилася заборгованість. Враховуючи, що виконання зобов`язань позичальника забезпечено порукою ОСОБА_1 , згідно укладеного договору поруки, банк має право пред`явлення своїх вимог до поручителя.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2019 року провадження у справі закрито.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України справа підлягає розгляду не в порядку цивільного, а господарського судочинства.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просив суд скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2019 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактам у справі, суд порушив норми процесуального права. Право позивача на звернення до суду загальної юрисдикції з цим позовом передбачене ст. 19 ЦПК України. Натомість звернення банку з вимогами до фізичної особи - поручителя в порядку господарського судочинства суперечить нормам ГПК України.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача висловився на підтримку законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення. Вказує на те, що суд правильно визначився з юрисдиційністю цієї справи та правомірно закрив провадження у ній так, як її розгляд належить до юрисдикції господарського суду. Суд врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 02 жовтня 2018 року, і правильно застосував закон. Крім того, він просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 20000 грн.

ТОВ «Імперія-Агро» не скористалася правом на відзив на апеляційну скаргу.

Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивач АТ «ОТП Банк» повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку свого представника не забезпечив. Від останнього надійшло клопотання про розгляд справи без його присутності.

Відповідач ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Глазков А. С. заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно довідки відділення «Укрпошти», третій особі - ТОВ «Вмперія - Агро» судова повістка не вручена і повернута до Кропивницького апеляційного суду за письмовою заявою одержувача, що розцінюється судом, як відмова від її отримання та свідчить про належне повідомлення цієї особи про час, дату та місце розгляду справи (п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

26 липня 2017 року між ТОВ «Імперія-Агро» та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір про надання банківських послуг № СR17-218/28-2, зокрема кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань, які витікають з договору, між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR17-275/28-2 від 16 липня 2017 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року стягнуто з ТОВ «Імперія-Агро» на користь ПАТ «ОТП Банк» 10271856,01 грн за кредитним договором № СR17-218/28-2 від 26 липня 2017 року.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

З аналізу змісту та підстав поданого позову випливає, що, банк як кредитор подав до суду загальної юрисдикції позов до фізичної особи як поручителя за договором поруки, укладеним на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Відповідно до положень ст. ст. 553, 554, 626 ЦК Україниза договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 цієї статті Кодексугосподарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі ЄУН 910/1733/18 сформулювала правовий висновок щодо застосування п. 1 ч. 1 ст. 20 ЦПК України згідно якого вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК Україниправо на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За ст. 45 ГПК Українисторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, названі в ст. 4 цього Кодексу, тобто фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями ст. 20 ГПК України(як приклад, п.п. 5, 10, 14 ст. 20 ГПК України).

Положення п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК Українине пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

Отже, на час пред`явлення позову у цій справі, законодавством України передбачено, що до юрисдикції господарських судів належать розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Встановивши, що АТ «ОТП Банк» (юридична особа) пред`явив вимоги до фізичної особи - поручителя ТОВ «Імперія-Агро» (юридична особа - позичальник за кредитним договором) на підставі договору поруки, суд дійшов правильного висновку, що ця справа не відноситься до юрисдикції загальних судів, а належить до юрисдикції господарського суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції правильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, врахував при виборі і застосуванні норм процесуального права відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду, та встановивши обов`язкові підстави для закриття провадження у справі постановив законне і обґрунтоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, які можуть являються підставою для скасування ухвали (ст. 379 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Про судові витрати

Представник відповідача - адвокат Глазков А. С. просив апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача стягнути з останнього витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.

На підтвердження понесених відповідачем витрат суду надав світлокопію акту наданих послуг № 1 до договору № 3 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 30 січня 2019 року та світлокопію дублікату квитанції № 0.0..1 від 20 червня 2019 року, яка містить лише фрагмент (нечитаємий край) печатки та фрагмент підпису особи представника банку.

На час вирішення питання судових витрат представник відповідача повідомив суд, що оригінали поданих ним документів у нього відсутні.

Згідно приписів частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність допустимих і достовірних доказів сплати відповідачем гонорару адвоката, суд відмовляє у задоволенні його вимог про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 137, 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «ОТП Банк» без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2019 року без змін.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства «ОТП Банк» витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 статті 394 ЦПК України.

Головуючий суддя О. Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко