Справа №333/349/19
Провадження №2/333/892/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
представника відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,
ОСОБА_2 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. відповідачі у справі - ОСОБА_3 та його неповнолітня донька - ОСОБА_4, в зазначеній квартирі зареєстровані, але фактично не проживають з лютого 2017 року. Позивачу відомо, що ОСОБА_3 на даний час мешкає в державі Ізраїль, а неповнолітня ОСОБА_4 проживає з матірю в м. Славута Хмельницької області. Реєстрація відповідачів за зазначеною адресою порушує права позивача на вільне розпорядження власністю та є підставою для нарахування ОСОБА_2 зайвих комунальних платежів за послуги, які фактично не споживаються. З цих підстав, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідачів, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, до зали судового засідання жодного разу не зявився, оскільки перебуває за кордоном, на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований, судом було направлено судові повістки. Однак, на адресу суду повернулися конверти з причин «за не запитом». У звязку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.
В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_2 визнав та просив суд їх задовольнити.
Представник третьої особи 1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду лист, в якому просив суд справу розглядати за його відсутності.
Представник третьої особи 2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 10.04.2019 року на адресу суду від представника третьої особи 2 надійшли пояснення, відповідно до змісту яких останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Третя особа 3 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.
Третя особа 4 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомила.
На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3, згідно з поясненнями представника відповідача, на даний час перебуває за кордоном, а також те, що рішення суду може вплинути на права неповнолітньої дитини, суд, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та, відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що третій особі 3 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 3-2009, належить 1/2 частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10). Зазначена вище обставина також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.12.2008 року №21422042 (а.с. 11).
Позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-2011, є власником 1/2 частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12). Зазначена вище обставина також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.12.2008 року №21422149 (а.с. 13).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 4 ст. 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Нормами ст. 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної ОСОБА_1 України від 27.02.1991р. №789-Х1І та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.07.2007 року серії І-ЖС № 067029, актовий запис № 520 (а.с. 9).
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2019 року у цивільній справі № 333/7259/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, визначено місцем проживання неповнолітньої - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: 30000, Хмельницька обл., м. Славута, вул. Затишна, буд. 16. Зазначене рішення набуло законної сили - 18.03.2019 року (а.с. 77-81).

При цьому, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його неповнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується листом Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 28.01.2019 року №01-17/02/0522 (а.с. 32).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач у справі та його неповнолітня донька не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, з лютого 2017 року.

Факт не проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою реєстрації підтверджується актом про не проживання від 18.01.2019 року (а.с. 14). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі має тимчасовий дозвіл на проживання в Державі Ізраїль від 18.10.2018 року №035-0009509-16 (а.с. 16).

Відповідно до акту підтвердження факту проживання від 10.12.2018 року №42, виданого головою квартального комітету №6 виконавчого комітету Славутинської міської ради, ОСОБА_6 та її неповнолітня дочка ОСОБА_4 дійсно проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 51).

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2019 року №153173025, 49/200 частки будинку за адресою: Хмельницька обл., м. Славута, вул. Затишна, буд. 14, в якому проживають неповнолітня ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_6, належить останній на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №1113 (а.с. 18-19).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено, що матеріали справи №333/349/19 не містять відомостей про проживання відповідача ОСОБА_3 та його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 за адресою реєстрації - АДРЕСА_2.

З огляду на викладене, розглянувши позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: 69104, АДРЕСА_2, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: 69104, АДРЕСА_2.

Повне рішення складено 07.05.2019 р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова