ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/464/19

Головуючий у першій інстанції Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/822/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар: Поклад Д.В.,

сторони

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Менського районного суду Чернігівської області у складі судді Парфененко О.Я. від 18 квітня 2019 року (повний текст рішення складений 18 квітня 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.01.2014 станом на 20.02.2019 в сумі 127791,12 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 1791,00 грн., заборгованості за відсотками за період з 15 січня 2014 року по 01 лютого 2019 року - 126000,12 грн.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору і має заборгованість перед позивачем, проте пред`являючи даний позов, позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на відомостях, зазначених у наданому позивачем Розрахунку заборгованості, згідно з яким відповідач здійснив останню сплату за наданим кредитом 28 квітня 2015 року на суму 9,66 грн. (зворотна сторона а.с.6), а тому трирічний строк позовної давності сплинув 28 квітня 2018 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовною заявою 05 березня 2019 року.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення Менського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, ухваленим судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеності обставин, що мають значення, та невідповідності висновків суду обставинам справи.

АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що Банком пропущено строк позовної давності. Ухвалюючи таке рішення, суд, в порушення положень статей 263, 264 ЦПК України, належним чином не перевірив доводів, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії картки. На виконання умов договору Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 06/17 (довідка додається). Про факт отримання кредитної картки №304696 свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої чітко вбачається, що Відповідач користувався вказаною карткою, зокрема знімав кошти з банкоматів, оплачував товари. Вказані операції неможливі без фізичного пред`явлення кредитної картки. Банківська виписка має статус первинного документа і разом з розрахунком заборгованості є належним та допустимим доказом по справі. Оскільки строк дії картки, яка була видана Відповідачу, встановлено до 30.06.2017, а з позовом Банк звернувся до суду в березні 2019 року, строк позовної давності Позивачем не пропущено.

Також АТ КБ "ПриватБанк" до апеляційного суду подано письмові пояснення по суті спору. Банк зазначає, що нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, яка подана до ухвалення судом першої інстанції рішення, а без заяви сторони у спорі ні загальна ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин. Як вказувалося в апеляційній скарзі, строк дії кредитної картки №304696 був встановлений до останнього дня червня 2017 року, а до суду з позовом Банк звернувся в березні 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Разом з тим, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Отже, з врахуванням висновків ВСУ, ВС, ВП ВС, строку дії отриманої відповідачем кредитної картки до червня 2017 року, позивачем не пропущені строки позовної давності при зверненні з цим позовом, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою ("тілом") кредиту в сумі 1791,00 грн. Та проценти за користування кредитними коштами, нараховані станом на 30.06.2017 в сумі 28146,65 грн., а всього - 29937,65 грн.

Відповідач ОСОБА_1 передбаченим ст. 360 ЦПК України правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" не скористався.

В судове засідання належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

Відповідно до положень ст. 223, ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача Рожка С.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі вставлено, що 15 січня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ КБ "ПриватБанк" (відповідно до п.1.1 Статуту - а.с. 40-41), та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складається із підписаної відповідачем Анкети-заяви, Умов і Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, Тарифів банку, відповідно до яких відповідач отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9-25).

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Позичальником строків по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач ОСОБА_1 порушував зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем Розрахунку, станом на 20 лютого 2019 року відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 1791,00 грн., заборгованість за відсотками за період з 15 січня 2014 року по 01 лютого 2019 року у розмірі 126000,12 грн., а всього у розмірі 127791,12 грн. (а.с. 6-8).

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з пунктом 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку становить 50 років.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам, викладеним у частині 1 статті 259 ЦК України про те, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, та висновку, викладеному у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-757цс15.

Отже, у даній справі належить застосовувати загальний строк позовної давності, який встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з положенням частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

З доданого позивачем до позовної давності Розрахунку заборгованості суд першої інстанції встановив, що відповідач здійснив останню сплату за наданим кредитом 28 квітня 2015 року на суму 9,66 грн. (зворотна сторона а.с.6), і зазначена обставина в апеляційній скарзі не оспорюється.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою у даній справі 05 березня 2019 року, що підтверджується відбитком штемпеля відділення Укрпошти на конверті, та не оспорюється в апеляційній скарзі (а.с.45).

До суду першої інстанції позивачем не було надано жодних даних щодо строку дії отриманої відповідачем кредитної картки.

Довідка Банку, що підтверджує строк дії кредитної картки, наданої ОСОБА_1 , була додана лише до апеляційної скарги (а.с.79).

Тягар доказування обставин, пов`язаних з умовами кредитного договору, що мають значення для вирішення заявленого позову, в тому числі й щодо строку дії договору та строку дії кредитної картки, лежить на позивачеві.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано доказів неможливості подання довідки про строк дії кредитної картки до суду першої інстанції, а тому вказана довідка не може бути взята до уваги апеляційним судом, зважаючи на приписи ч.3 ст.367 ЦПК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з аналізу наданих позивачем доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що трирічний строк звернення з позовом до суду позивачем був пропущений.

Відповідно до приписів ч.ч.3,4 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В зв`язку з відсутністю у матеріалах справи, що надійшли до апеляційного суду, заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, на яку послався у рішенні суд першої інстанції, апеляційним судом з`ясовувалось, чи надходила до Менського районного суду Чернігівської області в період з 19 березня 2019 (дати відкриття провадження у справі) до 18 квітня 2019 (дата ухвалення рішення у справі) заява від ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.

Менський районний суд листом від 18.06.2019 №738/464/19/7687/2019 повідомив апеляційний суд, що у реєстрі вхідної кореспонденції 16 квітня 2019 було зареєстровано заяву ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності та розгляд справи без участі - вхідний номер 2482, яка в подальшому помилково була підшита до іншої справи. До листа додано оригінал заяви ОСОБА_1 від 16.04.2019 з відбитком штампу реєстрації вхідної кореспонденції Менського районного суду Чернігівської області від 16.04.2019 за №2482, та витяг з журналу реєстрації вхідної кореспонденції.

Отже, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, поданої ОСОБА_1 до суду першої інстанції до ухвалення судом рішення у справі, та доказів, поданих до суду першої інстанції, суд обґрунтовано відмовив АТ КБ "ПриватБанк" у позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а тому апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" підлягає залишенню без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2019 року - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України).

Повний текст постанови складений 01 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: