ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/651/19 Справа № 202/2908/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1 Суддя-доповідач: ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Прокуратури Дніпропетровської області на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору довічного утримання від 10 червня 2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_5, позивач зобовязалася здійснювати утримання (догляд) за ОСОБА_5, а саме надавати побутові послуги (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни один раз на 10 днів), виконання різних ремонтних робіт, витрати на придбання лікарських засобів, забезпечення надання необхідної медичної допомоги, щотижневого забезпечення продуктами харчування, організації щоденного триразового харчування та ін. Відповідно до п. 2 договору довічного утримання від 10 червня 2015 року ОСОБА_5 передала позивачу у власність квартиру №9 на жм Покровський, буд. 3-а та домоволодіння №34-а по вул.Смоленська у м.Дніпро, а ОСОБА_3 зобовязалась забезпечувати ОСОБА_5 утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічним доглядом. Зазначений договір довічного утримання укладений ними у простій письмовій формі, сторони досягли згоди за всіма його положеннями. Відповідно до п.7 договору довічного утримання від 10 червня 2015 року, сторони зобовязалися нотаріально посвідчити його у строк до 10.01.2017 року, однак 10.01.2017 року ОСОБА_5 була на той момент вже у важкому стані, тому не змогла зявитись особисто до нотаріуса. Не дивлячись на факт того, що договір у нотаріальній формі так укладено і не було, позивач сумлінно виконувала свої зобовязання за цим договором, піклувалася про ОСОБА_5 та доглядала її. ОСОБА_5 померла 05.02.2017 року. На даний час з дозволу позивача у квартирі проживає відповідач, який деякий час у відсутність позивача доглядав за ОСОБА_5, та вважає себе спадкоємцем. Тому позивач просила визнати дійсним договір довічного утримання від 10 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння №34-а по вул. Смоленська у м.Дніпро; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру №9 в будинку №3-а на жм. Покровський у м. Дніпро, яка складається з: літ. А-9, 1 коридор, площею 5,7 кв.м; 2 - ванна, площею 2,0 кв.м; 3 - туалет, площею 1,2 кв.м; 4 кухня, площею 9,6 кв.м; 5 комора, площею 0,4 кв.м; 6,7,8 житлові, площами 12,4 кв.м, 18,2 кв.м, 7,5 кв.м; І балкон, площею 0,9 кв.м, загальна площа 57, 9 кв.м; житлова площа 38,1 кв.м.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, визнано дійсним договір довічного утримання від 10 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру №9 в будинку №3-а, жм Покровський у м. Дніпро, яка складається з: літ. А-9, 1 коридор, площею 5,7 кв.м; 2 - ванна, площею 2,0 кв.м; 3 - туалет, площею 1,2 кв.м; 4 кухня, площею 9,6 кв.м; 5 комора, площею 0,4 кв.м; 6,7,8 житлові, площами 12,4 кв.м, 18,2 кв.м, 7,5 кв.м; І балкон, площею 0,9 кв.м, загальна площа 57, 9 кв.м; житлова площа 38,1 кв.м., в решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного заочного рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення у скасовані частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою представників Прокуратури Дніпропетровської області та Дніпровської міської ради (а.с. 96). У звязку з поверненням поштової кореспонденції без вручення, що була направлена за всіма відомими адресами позивачу та відповідачу; враховуючи, що позивач та відповідач зареєстрованими не значаться, відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС у Дніпропетровській області, - сповіщення позивача та відповідача здійснено шляхом своєчасного та належного розміщення відповідних оголошень на веб-сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповіднодо вимог ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 надано складений у простій письмовій формі договір довічного утримання між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 20 грудня 2015 року (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 договору довічного утримання від 10 червня 2015 року ОСОБА_5 передала позивачу у власність квартиру за №9, що розташована на жм Комунар, буд. 3-а у м.Дніпро, а позивач зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_5 утриманням та доглядом довічно.

Згідно п. 3 вказаного вище договору ОСОБА_3 зобовязалася здійснювати довічне утримання і догляд за ОСОБА_5; у цих цілях позивач зобовязується забезпечувати ОСОБА_5харчуванням, одягом, медикаментами, доглядом, необхідною допомогою, вартість яких визначена сторонами щомісяця в розмірі п'яти мінімальних розмірів оплати праці, установлених законом; готування їжі при цьому повинне здійснюватися не рідше одного разу в день, прибирання квартири, у якій буде проживати відчужувач не рідше одного разу в тиждень, прання білизни не рідше двох разів на місяць; придбання одягу, взуття, а також медикаментів повинне здійснюватися в міру необхідності.

За змістом п. 7 договору довічного утримання від 10 червня 2015 року, сторони зобовязалися нотаріально посвідчити даний договір строком до 10.01.2017 року.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22661623 від 06.05.2009 року, здійсненого КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, квартира №9 на жм Комунар, буд. 3-а у м.Дніпро належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.03.2009 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. 8).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачем не представлено будь-яких доказів виконання позивачем умов договору довічного утримання; встановивши недоведеність факту смерті ОСОБА_5 та недоведеність тверджень позивача про те, що остання за станом здоровя не мала можливості відвідати нотаріуса для нотаріального посвідчення вказаного договору; встановивши недотримання при укладенні зазначеного договору письмової нотаріальної форми, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання дійсним договору довічного утримання від 10 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та визнання за позивачем права власності на квартиру №9 в будинку №3-а, жм Покровський у м. Дніпро.

Колегія звертає увагу, що суду не представлено жодного доказу надання позивачем будь-якого матеріального забезпечення ОСОБА_5, а також доказів іншого догляду, визначеного умовами договору.

Крім того, даний позов не предявлено до належних відповідачів спадкоємців ОСОБА_5, територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_5 та у передбачений законом спосіб прийняв спадщину.

Отже, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року в частині часткового задоволення позовних вимог про визнання дійсним договору довічного утримання від 10 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру №9 в будинку №3-а, жм Покровський у м. Дніпро є необгрунтованим, тому підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. Рішення місцевого суду оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання права власності на домоволодіння №34-а по вул. Смоленській у м.Дніпро рішення місцевого суду не переглядає.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, на користь Прокуратури Дніпропетровської області з позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору в сумі 2880,00 грн. (а.с. 55).

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності; визнання дійсним договору довічного утримання від 10 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру №9 в будинку №3-а, жм Покровський у м. Дніпро, яка складається з: літ. А-9, 1 коридор, площею 5,7 кв.м; 2 - ванна, площею 2,0 кв.м; 3 - туалет, площею 1,2 кв.м; 4 кухня, площею 9,6 кв.м; 5 комора, площею 0,4 кв.м; 6,7,8 житлові, площами 12,4 кв.м, 18,2 кв.м, 7,5 кв.м; І балкон, площею 0,9 кв.м, загальною площею 57,9 кв.м; житловою площею 38,1 кв.м., скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Прокуратури Дніпропетровської області () судові витрати в сумі 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді