ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/388/19 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 607/16991/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2019 року, ухвалене суддею Братасюком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі по 3000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до завершення її навчання в університеті, 30 червня 2021 року.

В обґрунтування позову посилається на ту обставину, що відповідач ухиляється від утримання власної повнолітньої доньки, котра навчається стаціонарно на державному замовленні, добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (вул.Морозенка, 1/3 м.Тернопіль, ід.код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (вул.Морозенка, 1/3 м.Тернопіль, ід.код НОМЕР_2) аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду 29.08.2018 року, і до 30.06.2021 року - дати завершення навчання за держзамовленням на юридичному факультеті Тернопільського національного економічного університету.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (вул.Морозенка, 1/3 м.Тернопіль, ід.код НОМЕР_1) 768,40 грн судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущене до негайного виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, адвокат ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів до 1000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду 29.08.2018 року і до 30.06.2021 року дати завершення навчання за держзамовленням на юридичному факультеті Тернопільського національного економічного університету (далі ТНЕУ).

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача, які би свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн щомісячно, а тому визначений судом розмір аліментів є завищеним.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано прийшов до переконання щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно у сумі 2000 грн, оскільки ОСОБА_1 має на утриманні іншу сім'ю, батька, який знаходиться в тяжкому стані, хвору матір-пенсіонерку, та сам хворіє, що не дає йому можливості мати постійну роботу та постійний заробіток, позаяк його хвороба має здатність загострюватись.

Вказує, що місцевий суд дійшов до невірного висновку про суму стягнення аліментів, враховуючи часткове визнання позову стороною відповідача. Так, представники ОСОБА_1 погодилися з обов'язком їхнього довірителя, як батька, утримувати свою доньку та піклуватися про неї, при цьому наголошуючи на відсутність у відповідача постійного заробітку та інших обставин, що мають істотне значення і позбавляють ОСОБА_1 можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

У запереченні(відзиві) на апеляційну скаргу ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечує, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивач вказує, що розмір стягнутих із відповідача аліментів відносно валюти євро, в якій останній отримує дохід, бо проживає та працює в Португалії, є дуже незначним, а відтак його твердження про неможливість сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн є необгрунтованими та не відповідають дійсності.

Підставами невизнання апеляційної скарги позивачка також зазначає перебування у власності ОСОБА_1 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; відсутність будь-яких доказів того, що у зв'язку з його хворобою, подагричним артритом правої стопи, відповідачу встановлено інвалідність(втрату працездатності); відсутність будь-яких документів, які б підтверджували переказ коштів батькам похилого віку; відсутність будь-яких доказів проживання відповідача з новою сім'єю та утримання такої.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, враховуючи заперечення на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи аліменти на період навчання ОСОБА_4 у розмірі 2000 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має змогу надавати утримання у зазначеній сумі повнолітній дочці, яка продовжує навчання та потребує допомоги батька, оскільки не довів протилежного.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується, оскільки він є мотивованим і ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії I-ИД №014997 від 25 травня 2001 року, виданого ВРАГС Тернопільської міської ради, сторони уклали шлюб 04 серпня 1994 року.

Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД №099240 від 25 травня 2001 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області.

У 2001 році ОСОБА_5 змінив прізвище на Гончарук, що вбачається з довідки №418/45 від 25 травня 2001 року, виданої Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії I-ИД №129834 від 12.07.2016 року, виданого Великобережецькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_6

На момент звернення позивача із позовом, ОСОБА_4 досягла повноліття, навчається за держзамовленням на юридичному факультеті Тернопільського національного економічного університету до 30 червня 2021 року за рівним бакалавр, що стверджується довідкою ТНЕУ від 22.08.2018 року за №1072.

Сторонами спору визнана та обставина, що позивач ОСОБА_3 проживає разом з повнолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в АДРЕСА_2 та несе витрати на її утримання, оскільки остання продовжує навчання на денній формі, не працює, хворіє, будь-яких доходів не має.

Відповідач проживає окремо від позивача та їх доньки за межами України в Португальській Республіці, створив нову сім'ю з ОСОБА_6, на утриманні якої перебуває власна донька від першого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Сторонами також не заперечуються ті обставини, що ОСОБА_1 добровільно не бере участі в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, матеріальної допомоги їй не надає, однак є матеріально забезпеченим і має можливість таку допомогу надавати.

Відповідно до копій виписки з історії хвороби №12937 від 06.11.2015 р., медичних карт стаціонарного хворого №11564 від 22.09.2017 р. та №02755 від 19.04.2019 р. донька сторін, ІНФОРМАЦІЯ_3, страждає хронічною хворобою нирок - гострим пієлонефритом та потребує постійного нагляду і контролю нефролога ; окрім цього, ОСОБА_4 має міопію зору, що потребує додаткових коштів для організації навчання.

Середньомісячний дохід позивачки ОСОБА_3 у 2018 році становив 3795 грн, що вбачається з довідки про доходи з місця її роботи на посаді продавця-консультанта у ФОП ОСОБА_8

Згідно з копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 про перебування на лікуванні з 25.08.2017 року по 05.09.2017 року з діагнозом подагра: подагричний артрит правої стопи. Деформуючий остеоартроз з переважним ураженням кистей та стоп, активність 2 ступеня.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання ОСОБА_9 (батька відповідача), ІНФОРМАЦІЯ_4, в с.Матвіївці Шумського району Тернопільської області від 21.12.2018 року зазначено, що ОСОБА_9 перебуває на обслуговуванні соціального робітника, за послуги якого платить син ОСОБА_1 ОСОБА_9 проживає за рахунок пенсії. Матеріально йому допомагає син ОСОБА_1, який щомісячно перераховує батькові певну суму коштів.

Згідно із довідкою комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 27.11.2018 року за №01.1.-04/1139, змістом котрої зазначено про історію звернення за медичною допомогою матері відповідача, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, з діагнозом ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, суправентрикулярна екстрасистолія, артеріальна гіпертензія, атеросклероз аорти, цукровий діабет, 2 тип, середньої важкості. У жовтні 2018 року встановлено супутній діагноз: жовчнокам'яна хвороба.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про встановлення розміру аліментів у сумі 2000 грн щомісячно на утримання повнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до закінчення нею навчання у 2021 році, врахувавши при цьому вимоги ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я, матеріальне становище сторін по справі та можливість відповідача надавати допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання, оскільки сам відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів, що його матеріальний чи фізичний стан не дозволяє надавати таку допомогу.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі стосовно перебування на його утриманні нової сім'ї не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не довів, що його нова дружина ОСОБА_6 є непрацездатною, у зв'язку з чим потребує його утримання, як і не довів, що її дочка від першого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, перебуває саме на його утриманні, а не на утриманні своїх батьків.

Більше того, необхідність утримувати іншу сім'ю та неповнолітню дитину в цій сім'ї, не виключає обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка навчається на денній формі навчання юридичного факультету ТНЕУ за держзамовленням та не має можливості самостійно отримувати заробіток, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Колегією суддів критично розцінюються доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні в ОСОБА_1 перебувають його батьки, як на підставу для зменшення розміру визначених судом аліментів, оскільки будь-яких доказів про розмір такої допомоги та її надання відповідачем не подано. Окрім того, обставини надання такої допомоги батькам не можуть свідчити про неможливість у зв'язку з цим надавати допомогу дочці у встановленому судом розмірі.

Крім того, відповідач, проживаючи та працюючи в Португальській Республіці, про що не заперечили у судових засіданнях суду першої інстанції його представники, не надав суду будь-яких документів, які б підтверджували перекази коштів батькам чи їхнім доглядальникам, а в Акті обстеження умов проживання батька відповідача від 21.12.2018 року не зазначено розміру перерахованих ОСОБА_1 сум з-за кордону. Більше того, Актом підтверджено, що ОСОБА_9 проживає за рахунок пенсії.

Посилання апеляційної скарги, що відповідач сам хворіє, у зв'язку з чим не має можливості мати постійну роботу та постійний заробіток, позаяк його хвороба має здатність загострюватись, не свідчить про непрацездатність чи тяжке матеріальне становище ОСОБА_1, що зумовлює відсутність можливості надавати допомогу дочці, яка продовжує навчання, у визначеному судом розмірі.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Твердження апеляційної скарги, що розмір аліментів у сумі 2000 грн на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, для відповідача є завищеним - голослівне з огляду на його постійне проживання (оренду квартири), а відтак, і працевлаштування в Португальській Республіці країні з високим рівнем економічного розвитку і заробітної плати.

Протилежного, у порушення ст.ст. 12,81 ЦПК України, ОСОБА_1 не навів ні у суді першої, ні апеляційної інстанцій.

Відсутність у ОСОБА_1 постійного заробітку не свідчить та не дає підстав вважати, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі, визначеному місцевим судом, оскільки відповідач не представив довідки про доходи, яка б підтверджувала його реальний дохід і дійсну неспроможність утримувати повнолітню дочку до закінчення навчання в сумі 2000 грн щомісячно.

А тому колегія суддів, враховуючи матеріальне становище позивачки, яка працює продавцем-консультантом на мінімальну заробітну плату та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, перебуває на заробітках і має достатній дохід, беручи до уваги стан здоров'я доньки сторін, необхідність витрат на проїзд до юридичного факультету ТНЕУ, який знаходиться на окраїні м.Тернополя, харчування, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, ліків та інших необхідних життєвих витрат повнолітньої дочки, вважає, що суд дійшов правильного висновку про реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, в розмірі 2000 грн.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обгрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2019 року.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді у сумі 1057,20 грн покласти на відповідача ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 26 квітня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

ОСОБА_11