Ухвала

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 214/2292/16-ц

провадження № 61-5042ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі та виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПО ПТМГП ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), про поновлення на роботі та виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом від 10 лютого 2016 року

№ 119/л ОСОБА_4 було звільнено з посади контролера на контрольно-пропускному пункті (караули) управління з охорони та режиму (охорона та режим, технічні засоби та проекти) департаменту безпеки

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на підставі пункту 1 частини першої

статті 40 КзпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

12 лютого 2016 року позивач отримав під розписку трудову книжку із записом про звільнення. 22 лютого 2016 року за місцем проживання він отримав поштою текст наказу про звільнення від 10 лютого 2016 року

№ 119-л.

Позивач вважав, що його звільнено незаконно і він підлягає поновленню судом на попередній роботі, оскільки він є членом ПР ПТМГП ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та питання про його звільнення було винесено на засідання профкому. За результатами розгляду клопотання адміністрації підприємства президія профкому своїм рішенням від 01 лютого 2016 року відмовила у наданні згоди на його звільнення, як такого, що має переважне право на залишенні на роботі.

Посилаючись на те, що він на момент звільнення мав двох утриманців та пропрацював на підприємстві тривалий час без жодних зауважень щодо його роботи, що свідчить про його кваліфікацію, а при звільненні йому не було запропоновано всіх наявних на підприємстві вакантних посад, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд поновити його на посаді, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі середнього заробітку за кожний день, починаючи

від 11 лютого 2016 року по дату прийняття рішення, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 266,47 грн, та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, оскільки у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення, йому було запропоновано інші вакантні посади, від яких позивач відмовився, тому відповідач мав підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про поновлення на роботі та виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті (караули) управління з охорони та режиму (охорона та режим, технічні засоби та проекти) департаменту безпеки

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 10 лютого 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого

2016 року по 26 лютого 2019 року у розмірі 193 103,28 грн без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наказ відповідача про звільнення позивача винесений з порушенням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, з поновленням ОСОБА_4 на займаній посаді. Також підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2019 року доповнено резолютивну частину постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року абзацами наступного змісту.

Скасовано наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 10 лютого 2016 року №119/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штату

ОСОБА_4.».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 працював контролером на контрольно-пропускному пункті на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та був членом ПО ПТМГП ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 25 червня 2015 року № 713 «Про внесення змін в організаційну структуру управління департаменту з безпеки» виключена штатна одиниця контролера на контрольно-пропускному пункті та встановлена нова організаційна структура управління департаменту з безпеки.

Відповідно до акта від 01 липня 2015 року ОСОБА_4 з наказом

від 25 червня 2016 року № 713 ознайомився, а від підпису у відомості про ознайомлення з наказом відмовився.

Згідно з розпорядженням від 07 липня 2015 року № 193 «Про визначення працівників, які мають першочергове право на залишенні на роботі у зв'язку із зміною в організації виробництва та праці відповідно до наказу

від 25 червня 2015 року № 713» було визначено відповідальних осіб для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Протоколом

від 09 травня 2015 року № 1 було визначено працівників, штатні позиції яких підлягають скороченню, зокрема, зазначено ОСОБА_4

10 липня 2015 року видано наказ № 782 «Про вивільнення працівників та створення комісії», відповідно до якого підлягає скасуванню посада контролера на контрольно-пропускному пункті, на якій працював ОСОБА_4 та створення комісії для вирішення питання для подальшого працевлаштування, передбаченого нормами статті 49-2 КЗпП України, з яким позивач був ознайомлений 13 липня 2015 року із зазначенням, що з наказом не згодний.

13 липня 2015 року ОСОБА_4 був ознайомлений з попередженням

№ 2 про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи, від підпису в якому він відмовився, та наданням списку вакантних посад на підприємстві.

Згідно з актом від 13 липня 2015 року № 2 «Про відмову від переводу» ОСОБА_4 відмовився від переводу на іншу роботу в межах підприємства.

Відповідно до акта від 11 вересня 2015 року № 10 «Про надання роботи» ОСОБА_4 було обрано професії складача поїздів 4 розряду та електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання 5 розряду та він отримав відповідні направлення для співбесіди, від підпису в акті відмовився, позивачем була написана особиста заява на переведення Згідно з актом від 16 грудня 2015 року № 11 про надання роботи, в якому зазначено про повторну пропозицію вакантних місць ОСОБА_4, останній обрав посаду машиніста насосних установок та написав особисту заяву. Однак, згідно з медичним висновком ОСОБА_4 не може виконувати роботи по професії складач поїздів, машиніст насосних установок за станом здоров'я.

19 січня 2016 року голові профспілкового комітету ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було направлено подання з вимогою розглянути в установлені законодавством строки і надати згоду на звільнення з підприємства ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно з випискою із протоколу засідання президіума профспілкового комітету ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01 лютого 2016 року відповідачу було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 10 лютого 2016 року № 119/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_4.», ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади за скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Апеляційний суд встановив, що позивач був своєчасно попереджений про зміни в організації праці та про можливе майбутнє вивільнення.

Отже, позивачу ОСОБА_4 було запропоновано вакантні посади, тобто роботодавцем дотримано вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Однак, було порушено переважне право ОСОБА_4 на залишення на роботі.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Статтею 42 КЗпП України передбачено коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Поняття кваліфікації включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення.

Отже, при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо, які також є складовими кваліфікації.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів», від 27 жовтня 1993 року).

Суди установили, що 09 липня 2015 року відповідальними особами, визначеними у розпорядженні від 07 липня 2015 року № 193, встановлено, що на підприємстві працює 27 працівників на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті управління з охорони, з яких звільненню підлягає шість одиниць. Відповідно до висновків комісії, ОСОБА_4 переваг на залишенні на посаді відповідно до рівня продуктивності праці, кваліфікації та професійних якостей не мав, що було встановлено шляхом складення відповідної порівняльної таблиці працівників департаменту та зафіксовано Протоколом від 09 липня 2015 року №1.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 14 років

6 місяців (весь час на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті управління з охорони), тобто має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, він є сімейною особою із наявністю двох і більше утриманців та в його сім'ї виховується дитина-інвалід, що надає йому переважне право на залишенні на роботі у відповідності до вимог статті 42КЗпП України.

Апеляційний суд встановив, що для визначення кваліфікації і продуктивності праці робітників бралися наступні вихідні дані: рівень освіти (профільна або непрофільна), підвищення кваліфікації, наявність прогулів, стаж роботи на підприємстві та стаж роботи за професією.

Врахувавши порівняльні таблиці стандарту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» СТП 211-01:2016 «Професійно-технічне навчання персоналу. Система менеджменту» та той факт, що у структурному підрозділі, в якому працював позивач, не було потреби у підвищенні кваліфікації, адже за посадою контролера на контрольно-пропускному пункті не передбачені розряди (перспектива росту відсутня), а тому кількісний показник проходження працівником підвищення кваліфікації не може враховуватися при визначенні рівня кваліфікації працівника, який працює на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті (караули) управління з охорони та режиму (охорона та режим, технічні засоби та проекти) департаменту безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_4 винесений з порушенням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, з поновленням ОСОБА_4 на займаній посаді.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, на його користь з відповідача ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком № 100.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі та виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк