Єдиний унікальний номер 243/5459/18 Номер провадження 22-ц/804/1071/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 243/5459/18

Провадження № 22-ц/804/1071/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Будулуци М. С., Папоян В. В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол»,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Хаустової Т.А. від 20 вересня 2018 року, ухвалене у м. Слов'янськ Донецької області, дата складення повного судового рішення - 20 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 пред'явив позов до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (далі - ПрАТ «Концерн Стирол») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позов мотивовано тим, що позивач працював на посаді майстру цеху ПрАТ «Концерн Стирол», звільнений 04 грудня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

З січня 2017 року роботодавець не виплачував заробітну плату, заборгованість утворилась за січень 2017 року - 4869 грн 68 коп., за лютий 2017 року - 4693 грн 24 коп., за березень 2017 року - 5011 грн 60 коп., за квітень 2017 року - 4073 грн 17 коп., за травень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за червень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за липень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за серпень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за грудень 2017 року - 3916 грн 16 коп., усього 35364 грн 33 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ПрАТ «Концерн Стирол» заборгованість по заробітній платі 23223 грн 85 коп., що включає заробітну плату за січень 2017 року - 1883 грн 40 коп., за лютий 2017 року - 2414 грн 50 коп., за березень 2017 року - 1419 грн 52 коп., за квітень 2017 року - 2236 грн 54 коп., за травень 2017 року - 2483 грн 70 коп., за червень 2017 року - 2483 грн 70 коп., за липень 2017 року - 2624 грн 29 коп., за серпень 2017 року - 2733 грн 64 коп., за вересень 2017 року - 2624 грн 29 коп., за листопад 2017 року - 2320 грн 27 коп.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2018 року позов задоволений.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року - 4869 грн 68 коп., за лютий 2017 року - 4693 грн 24 коп., за березень 2017 року - 5011 грн 60 коп., за квітень 2017 року - 4073 грн 17 коп., за травень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за червень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за липень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за серпень 2017 року - 3200 грн 16 коп., за грудень 2017 року - 3916 грн 16 коп., усього 35364 грн 33 коп., з утриманням податків і обов'язкових платежів.

Вирішено питання розподілу судових витрат (ас. 24-34 т. 1).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2018 року заяву ПрАТ «Концерн Стирол» про перегляд заочного рішення задовольнити. Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2018 року скасувати і призначити справу до розгляду в спрощеному порядку (ас. 189-193 т. 1).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовити.

Рішення мотивовано тим, що судом не встановлена вина відповідача у порушенні трудових прав працівника, що зумовлено існуванням обставин непереборної сили (ас. 206-216 т. 1).

У лютому 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з підстав порушення норм процесуального і матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд з порушенням норм процесуального права оцінив надані позивачем докази, зокрема індивідуальні відомості про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України. На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд безпідставно прийняв надані відповідачем докази щодо втрати кадрових та бухгалтерських документів стосовно працівників, які працювали на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження; науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). При цьому суд не зважив, що відповідач приховав видання у лютому або березні 2017 року наказу про зупинку роботи ПрАТ «Концерн Стирол» з оплатою працівникам часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, серед іншого, зазначила про незастосування судом попередньої інстанції при вирішенні даної справи норм міжнародного законодавства, у тому числі статті 8 Загальної декларації прав людини, статей 2, 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статей 6, 13, 14 Конвенції про захист прав і основних свобод людини; не врахування рішень Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» від 08 липня 2004 року.

ПрАТ «Концерн Стирол» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ПрАТ «Концерн Стирол» є юридичною особою, яке розташоване у м. Горлівка Донецької області, тобто на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 19 липня 2010 року, звільнений 04 грудня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату (ас.6-7 т.1).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України, сума заробітку для нарахування ОСОБА_2 пенсії складає 35364 грн 33 коп., а саме: січень 2017 року - 4869 грн 68 коп., лютий 2017 року - 4693 грн 24 коп., березень 2017 року - 5011 грн 60 коп., квітень 2017 року - 4073 грн 17 коп., травень 2017 року - 3200 грн 16 коп., червень 2017 року - 3200 грн 16 коп., липень 2017 року - 3200 грн 16 коп., серпень 2017 року - 3200 грн 16 коп., грудень 2017 року - 3916 грн 16 коп. (ас.9 т.1).

15 квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол», правонаступником якого є ПрАТ «Концерн Стирол», видало наказ № 1341/1 «Про зупинення виробництва на всіх структурних підрозділах концерну», що обумовлено нестабільною та небезпечною ситуацією, що пов'язана з проведенням інтенсивних воєнних дій на території міста Горлівки Донецької області (ас. 44 т. 1).

28 квітня 2018 року Слов'янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за заявою відповідача внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000891 за фактом вчинення у червні 2014 року невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України, а саме: захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» (ас. 45 т. 1).

Висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року № 3799/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку з цим антитерористичної операції) з фактичним захопленням з квітня 2014 року невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», розташованих у м. Горлівці, внаслідок чого відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами здійснювати відповідні виплати, передбачені ч.1 ст.47, ч.1 ст. 83 і ст. 116 КЗпП України (ас. 50-62 т.1).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Указом в.о. Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Місто Горлівка Донецької області входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Горлівка входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.

Наказом № 1341/1 від 15 квітня 2014 року зупинено виробництво на всіх структурних підрозділах ПрАТ «Концерн Стирол» (ас. 44 т.1)

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 15 травня 2018 року, 28 квітня 2018 року Слов'янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за заявою відповідача внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000891 за фактом вчинення у червні 2014 року невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України, а саме: захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» (ас. 45 т.1).

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно з пунктом 3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надав науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року № 3799/2/21-10.2, яким засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку з цим антитерористичної операції) з фактичним захопленням з квітня 2014 року невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», розташованих у м. Горлівці, внаслідок чого відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами здійснювати відповідні виплати, передбачені ч.1 ст.47, ч.1 ст. 83 і ст. 116 КЗпП України (ас. 50-62 т.1).

Отже, висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі є правильними, оскільки факт роботи позивача, наявність та розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджено належними доказами. Зважаючи на те, що підприємство було захоплено невідомими особами, відповідач втратив контроль над майном та документацією, ПрАТ «Концерн Стирол» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між ПрАТ «Концерн Стирол» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_2, з квітня 2014 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов'язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Висновок суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17-ц.

За правилом частини третьої статті 113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

У справах за позовами про оплату праці за час простою суди повинні з'ясовувати, зокрема, факт простою, правові наслідки і наявність чи відсутність вини працівника в цьому.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачу нараховувалась заробітна плата за період простою, про що був виданий відповідний наказ, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судом не встановлений факт видання відповідачем наказу щодо простою, а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження цієї обставини.

Посилання в апеляційній скарзі на індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного Фонду України не можуть свідчити про проведення нарахування заробітної плати за таких підстав.

Так, матеріали справи містять індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2, в яких зазначено, що в період з січня 2017 року по грудень 2017 року страхові внески із заробітку для нарахування пенсії не сплачені (ас. 8-9 т.1).

Але в подальшому відповідачем проведено інвентаризацію фактично відпрацьованого часу та внесено виправлення у Звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що відповідає положенням п. 2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, з корегуванням відомостей у системі персоніфікованого обліку Пенсійного Фонду України (ас. 198 т. 1).

Суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги, що висновок Торгово-промислової палати не є належним доказом, оскільки суд першої інстанції, прийнявши письмовий доказ на підтвердження форс-мажорних обставин, правильно застосував положення статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5).

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набуло статусу остаточного 07 лютого 2014 року, та від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спори, з приводу яких вони прийняті, виникли з інших правовідносин та стосуються позитивних зобов'язань держави з приводу виплати пенсії.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також не спростовують висновки суду попередньої інстанції і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають; наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи є підставними, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді М. С. Будулуца

В. В. Папоян