провадження 2/201/81/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Якуніною К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення незаконно списаних коштів, грошових коштів і моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 14 листопада 2017 року звернулися до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення незаконно списаних коштів, грошових коштів і моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивачі у своєму позові та з представником в ході судового засідання посилаються на те, що 05 вересня 2017 року з кредитної банківської картки позивача ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з кредитної банківської картки її доньки - позивача ОСОБА_2 НОМЕР_4, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» невстановленими особами було списано (викрадено) кошти у загальній сумі 28 617 грн. (відповідно, у ОСОБА_1 - 24 617 грн., у її доньки - ОСОБА_2 - 4000 грн.); при цьому, з викрадених з банківської картки ОСОБА_1 - 24 617 грн., 16500 грн. складали кошти кредитного ліміту у сумі 16 500 грн., який було встановлено ПАТ КБ «Приватбанк» без узгодження з ОСОБА_1.

Викрадення відбулося за наступних обставин: 30 серпня 2017 року у ОСОБА_1 наразі невстановленими особи було викрадено мобільний телефон, на якому містилася СІМ-картка з мобільним номером НОМЕР_1, ОСОБА_1 як споживач послуг ПАТ КБ «Приватбанк» користувалася і користується системою віддаленого доступу «Приват-24», вхід до якої здійснювався через вказаний телефонний номер НОМЕР_1; крім того, через зазначений телефонний номер здійснювався вхід у систему «Приват-24» також на банківську картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4, 03 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про викрадення у неї мобільного телефону, а компанією, що надає послуги мобільного зв'язку ОСОБА_1 на її прохання було виготовлено нову СІМ-картку з аналогічним мобільним номером НОМЕР_1, яким ОСОБА_1 почала користуватися, а попередню СІМ-картку заблоковано.

05 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 54 хв. ОСОБА_1 на її мобільний номер НОМЕР_1 надійшло автоматичне СМС-повідомлення системи Приват-24 про те, що з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4 відбувається списання коштів, у тому числі, кредитних. Оскільки, ні позивачки такого списання не здійснювали, ними, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідач), негайно було здійснено спробу зв'язатися з відповідним черговим співробітником ПАТ КБ «Приватбанк» через номери цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» та через цілодобову службу підтримки за єдиним номером 3700 із відповідними повідомленнями; проте, за телефоном номеру цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» ніхто не відповідав протягом майже 10 хвилин, ОСОБА_2 телефонувала за цілодобовим номером служб підтримки 3700, ніхто не відповідав протягом приблизно 7 хвилин. Коли, врешті решт, ОСОБА_1 змогла додзвонитися до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4 невстановленими особами було списано (викрадено) кошти у загальній сумі 28 617 грн.. ОСОБА_1 наполягла на блокуванні коштів на рахунку їх отримувача НОМЕР_5, відкритого на ім'я «Антоненко Олексій Ігорович». Проте, через невиправдано тривалий час, поки позивачки безуспішно намагалися додзвонитися на номери цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» та через цілодобову службу підтримки за єдиним номером 3700 із відповідними повідомленнями, а також, поки оператори відреагували на прохання заблокувати викрадені кошти на рахунку НОМЕР_5, відкритого на ім'я «Антоненко Олексій Ігорович», інші або названа особа, встигли частково зняти готівкою через один з банківських терміналів ПАТ КБ «Приватбанк» суму в розмірі 10 000 грн..

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 (позивачі) звернулися з заявою до Соборного ВП №32077 про вчинення вищенаведеного кримінального правопорушення. 20 вересня 2017 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0003240 за фактом заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивачів.

21 вересня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з повторною письмовою вимогою про повернення викрадених коштів. Цей відповідач вимогу позивачів про повернення коштів виконав частково і лише 27 вересня 2017 року повернувши на рахунок ОСОБА_1 суму 17 900 грн., ОСОБА_2 викрадені кошти цей відповідач не повернув. Крім того, попри очевидність факту викрадення коштів, ПАТ КБ «Приватбанк» стягнув з ОСОБА_1 проценти за «користування коштами кредитного ліміту» у сумі 617 грн., 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2, звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з листом щодо роз'яснень причини не повернення всієї суми коштів, викрадених з їх банківських карток, а саме неповернення 10 717 грн., 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» лист- відповідь № 20.1.0.0.0/7-20170906/5736 від 04 жовтня 2017 року на лист від 06 вересня 2017 року, яким ПАТ КБ «Приватбанк» фактично відмовив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у поверненні 10 717 грн. (відповідно, 6 717 грн. позивачу-1 та 4000 грн. позивачу 2). Позивачі вважають відмову ПАТ КБ «Приватбанк» повернути вкрадені з банківським карток у споживачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кошти порушенням їх прав як споживачів фінансових послуг ПАТ КБ «Приватбанк».

Отже, відповідачем допущені порушення не тільки їх, позивачів, прав, а і закону. Їм завдана значна моральна шкода. На звернення до відповідача про з'ясування обставин вказаного, питання вирішене не було, була відмова. Позивачі вважають вказане неправомірним, оскільки порушує їх права, зобов'язання повинно бути законним і справедливим. Просили задовольнити всі їх позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, позовні вимоги не визнали, підтримали надані ними заперечення проти позову, вказавши, що дії їх працівників відповідають вимогам діючого законодавства, було скоєно кримінальне шахрайство стосовно коштів позивачів і вони (банк) вказані кошти повернули позивачам, діяли відповідно до вимог закону і нічого не порушували, оформлено все було вірно. Кримінальне провадження про викрадення коштів у позивачів ще не завершено, обставини злочину не встановлені і не доведені, отже злочину ще немає, а тому і відшкодовувати нічого не потрібно. Письмове роз'яснення прав позивачу було, порушень відносно позивачів допущено не було. Ніяких інших зобов'язань відносно позивачів на себе не брали і не беруть, будь-якої шкоди позивачам не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і не можливим їх задоволення та слухання справи без їх участі. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим слухання справи без участі представника відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача і його представника, з'ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 54 хв. з кредитної банківської картки позивача ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з кредитної банківської картки її доньки - позивача ОСОБА_2 НОМЕР_4, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» невстановленими особами було списано (викрадено) кошти у загальній сумі 28 617 грн. (відповідно, у ОСОБА_1 - 24 617 грн., у її доньки - ОСОБА_2 - 4000 грн.); при цьому, з викрадених з банківської картки ОСОБА_1 - 24 617 грн., 16500 грн. складали кошти кредитного ліміту у сумі 16 500 грн., який було встановлено ПАТ КБ «Приватбанк» без узгодження з ОСОБА_1.

Викрадення відбулося за наступних обставин: 30 серпня 2017 року у ОСОБА_1 наразі невстановленими особи було викрадено мобільний телефон, на якому містилася СІМ-картка з мобільним номером НОМЕР_1, ОСОБА_1 як споживач послуг ПАТ КБ «Приватбанк» користувалася і користується системою віддаленого доступу «Приват-24», вхід до якої здійснювався через вказаний телефонний номер НОМЕР_1; крім того, через зазначений телефонний номер здійснювався вхід у систему «Приват-24» також на банківську картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4, 03 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про викрадення у неї мобільного телефону, а компанією, що надає послуги мобільного зв'язку ОСОБА_1 на її прохання було виготовлено нову СІМ-картку з аналогічним мобільним номером НОМЕР_1, яким ОСОБА_1 почала користуватися, а попередню СІМ-картку заблоковано.

05 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 54 хв. ОСОБА_1 на її мобільний номер НОМЕР_1 надійшло автоматичне СМС-повідомлення системи Приват-24 про те, що з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4 відбувається списання коштів, у тому числі, кредитних. Оскільки, ні позивачки такого списання не здійснювали, ними, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідач), негайно було здійснено спробу зв'язатися з відповідним черговим співробітником ПАТ КБ «Приватбанк» через номери цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» та через цілодобову службу підтримки за єдиним номером 3700 із відповідними повідомленнями; проте, за телефоном номеру цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» ніхто не відповідав протягом майже 10 хвилин, ОСОБА_2 телефонувала за цілодобовим номером служб підтримки 3700, ніхто не відповідав протягом приблизно 7 хвилин. Коли, врешті решт, ОСОБА_1 змогла додзвонитися до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4 невстановленими особами було списано (викрадено) кошти у загальній сумі 28 617 грн.. ОСОБА_1 наполягла на блокуванні коштів на рахунку їх отримувача (на думку ОСОБА_1, одного із злочинців, причетних до викрадення коштів) НОМЕР_5, відкритого на ім'я «Антоненко Олексій Ігорович». Проте, через невиправдано тривалий час, поки позивачки безуспішно намагалися додзвонитися на номери цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» та через цілодобову службу підтримки за єдиним номером 3700 із відповідними повідомленнями, а також, поки оператори відреагували на прохання заблокувати викрадені кошти на рахунку НОМЕР_5, відкритого на ім'я «Антоненко Олексій Ігорович», інші або названа особа (якщо вона не є вигаданою), що мали доступ до зазначеного рахунку, встигли частково зняти готівкою через один з банківських терміналів ПАТ КБ «Приватбанк» суму в розмірі 10 000 грн..

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 (позивачі) звернулися з заявою до Соборного ВП №32077 про вчинення вищенаведеного кримінального правопорушення. Після цього, ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2, починаючи з 06 вересня 2017 року телефоном на номер цілодобової системи підтримки ВІП- клієнтів «Конс'єржсервіс» безрезультатно зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення викрадених коштів. 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2, звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою вимогою про повернення викрадених коштів. 20 вересня 2017 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0003240 за фактом заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивачів.

21 вересня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з повторною письмовою вимогою про повернення викрадених коштів. Цей відповідач вимогу позивачів про повернення коштів виконав частково і лише 27 вересня 2017 року повернувши на рахунок ОСОБА_1 суму 17 900 грн., ОСОБА_2 викрадені кошти цей відповідач не повернув.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» стягнув з ОСОБА_1 проценти за «користування коштами кредитного ліміту» у сумі 617 грн., 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2, звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з листом щодо роз'яснень причини не повернення всієї суми коштів, викрадених з їх банківських карток, а саме неповернення 10 717 грн., 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» лист- відповідь № 20.1.0.0.0/7-20170906/5736 від 04 жовтня 2017 року на лист від 06 вересня 2017 року, яким ПАТ КБ «Приватбанк» фактично відмовив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у поверненні 10 717 грн. (відповідно, 6 717 грн. позивачу-1 та 4000 грн. позивачу 2), пояснивши це начебто несумлінним виконанням клієнтом умов зберігання інформації щодо своїх банківських карток та цинічно порекомендував позивачам звернутися до правоохоронних органів «у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів».

ПАТ КБ «Приватбанк» фактично проігнорував ту обставину, що, в разі, якби було належним чином організовано роботу цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс», а також цілодобової телефонної лінії «3700», викрадені з банківським карток у споживачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кошти були б заблоковані на рахунку на рахунку НОМЕР_5, відкритого на ім'я «Антоненко Олексій Ігорович» і повернуті позивачам. З огляду на цей факт, позивачі вважають відмову ПАТ КБ «Приватбанк» повернути вкрадені з банківським карток у споживачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кошти порушенням їх прав як споживачів фінансових послуг ПАТ КБ «Приватбанк».

Отже, відповідачем допущені порушення не тільки їх, позивачів, прав, а і закону. Їм завдана значна моральна шкода. На звернення до відповідача про з'ясування обставин вказаного, питання вирішене не було, була відмова. Позивачі вважають вказане неправомірним, оскільки порушує їх права, зобов'язання повинно бути законним і справедливим. Виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

05 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 54 хв. з кредитної банківської картки позивача ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з кредитної банківської картки її доньки - позивача ОСОБА_2 НОМЕР_4, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» невстановленими особами було списано (викрадено) кошти у загальній сумі 28 617 грн. (відповідно, у ОСОБА_1 - 24 617 грн., у її доньки - ОСОБА_2 - 4000 грн.); при цьому, з викрадених з банківської картки ОСОБА_1 - 24 617 грн., 16500 грн. складали кошти кредитного ліміту у сумі 16 500 грн., який було встановлено ПАТ КБ «Приватбанк» без узгодження з ОСОБА_1.

Оскільки, ні позивачки такого списання не здійснювали, ними, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідач), негайно було здійснено спробу зв'язатися з відповідним черговим співробітником ПАТ КБ «Приватбанк» через номери цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» та через цілодобову службу підтримки за єдиним номером 3700 із відповідними повідомленнями; проте, за телефоном номеру цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» ніхто не відповідав протягом майже 10 хвилин, ОСОБА_2 телефонувала за цілодобовим номером служб підтримки 3700, ніхто не відповідав протягом приблизно 7 хвилин. Коли, врешті решт, ОСОБА_1 змогла додзвонитися до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4 невстановленими особами було списано (викрадено) кошти у загальній сумі 28 617 грн..

06 вересня 2017 року ОСОБА_2 (позивачі) звернулися з заявою до Соборного ВП №32077 про вчинення вищенаведеного кримінального правопорушення. Після цього, ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2, починаючи з 06 вересня 2017 року телефоном на номер цілодобової системи підтримки ВІП- клієнтів «Конс'єржсервіс» безрезультатно зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення викрадених коштів. 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2, звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою вимогою про повернення викрадених коштів. 20 вересня 2017 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0003240 за фактом заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивачів.

21 вересня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з повторною письмовою вимогою про повернення викрадених коштів. Цей відповідач вимогу позивачів про повернення коштів виконав частково і лише 27 вересня 2017 року повернувши на рахунок ОСОБА_1 суму 17 900 грн., ОСОБА_2 викрадені кошти цей відповідач не повернув.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» стягнув з ОСОБА_1 проценти за «користування коштами кредитного ліміту» у сумі 617 грн., 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2, звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з листом щодо роз'яснень причини не повернення всієї суми коштів, викрадених з їх банківських карток, а саме неповернення 10 717 грн., 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» лист- відповідь № 20.1.0.0.0/7-20170906/5736 від 04 жовтня 2017 року на лист від 06 вересня 2017 року, яким ПАТ КБ «Приватбанк» фактично відмовив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у поверненні 10 717 грн. (відповідно, 6 717 грн. позивачу-1 та 4000 грн. позивачу 2), пояснивши це начебто несумлінним виконанням клієнтом умов зберігання інформації щодо своїх банківських карток та цинічно порекомендував позивачам звернутися до правоохоронних органів «у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів».

Згідно ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року «East/West Alliance Limited» проти України», Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (п.167 рішення).

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124).

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття . клієнтові рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно із статтею 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцю рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб'єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і 'послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Пунктом 1.5. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачено, що Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Згідно п. 2.1.1.2.6. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк, які згідно анкети-заяви позивача складають укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, картка може бути використана Держателем для оплати товарів і послуг, /отримання/ внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором. З використанням картки клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування (п. 2.7. Умов та Правил); згідно п. 2.1.1.9.5. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк, держатель зобов'язується: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, кивати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу.

Відповідно до п. 1.1.2.1.13 Умов та правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк клієнт повинен інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, -стікера РауРаss, ПІНа, SІМ-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до виділення банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, НОМЕР_2 (для дзвінків з-за кордону). Пунктом 1.1.2.1.13.1 Умов та правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк клієнт зобов'язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру РауРаss, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками третіх осіб).

У статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено: 1.23) отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; 1.24) переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; 1.32) платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Частиною 14-17 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено: 14.17. Банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян. Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу встановлені пунктом 37.2 статті 37 цього Закону».

Частиною 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено: 37.2. На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший зозмір пені не обумовлений договором між ними.

Частиною 1 статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів.

Згідно із п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 5 грудня 2014 року, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 умисно чи з необережності не порушували взятих на себе зобов'язань не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не втрачали отриманих банківських карток. Позивачки не здійснювали і не мали наміру здійснювати 05 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 54 хв. операції з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» кошти у загальній сумі 28 617 грн., а тому такий переказ коштів є неналежним переказом. Також, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 негайно виконали зобов'язання щодо повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» про несанкціонований доступ до їх банківських карток.

З огляду на вищенаведене, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язаний повернути на кредитні банківські картки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 всю суму (28 617 грн., з яких, відповідно, ОСОБА_1 - 24 617,00 грн., ОСОБА_2 - 4000 грн.) списаних в результаті неналежного переказу коштів; скасувати всі проценти, пені та штрафні санкції застосовані ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у зв'язку з транзакціями, які позивачі не вчиняли, у тому числі, повернути на рахунок ОСОБА_1 раніше утримані проценти у розмірі 617 грн.

сплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок. Розмір такої пені на час звернення з цим позовом та її розрахунок надані і складає: 24 617 грн. х 0.1% х 21 день (період з 06 вересня 2017 року до 26 вересня 2017 року) = 516.96 грн., (24 617.00 грн. - 17 900 грн.) х 0.1% х 48 днів (період з 26 вересня 2017 року до 13 листопада 2017 року) = 322.42 грн., 516.96 грн. + 322.46 грн. = 839.42 грн.; сплатити ОСОБА_2 пеню в розмірі 0.1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок. Розмір такої пені на час звернення з цим позовом складає: 4 000 грн. х 0.1% х 69 днів (період з 06 вересня 2017 року до 13 листопада 2017 року) = 276 грн..

Зазначену правову позицію висловив і підтримує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-32775ск15 від 01 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності».

Позивач ОСОБА_1 зберігала свої заощадження (власні кошти) на картковому рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» і витрачала їх, зокрема, на навчання своєї доньки - ОСОБА_2. ПАТ КБ «Приватбанк» внаслідок неналежної організації роботи власного сервісу допустив протиправну втрату заощаджень (власності) позивача, а через несвоєчасне і неповне повернення зазначених коштів порушив охоронюваний законом інтерес та права позивача щодо вільного володіння, користування і розпоряджання своєю власністю. Зазначена сума, втрачена і не повернута через протиправну бездіяльність відповідача є значною для позивачів.

Зазначеною протиправною бездіяльністю відповідача позивачу було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили такі негативні зміни у їх житті, як: щоденні думки про незахищеність заощаджень на рахунку у відповідача, страх можливого повторення подій щодо втрати коштів, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі прояву нічим не вмотивованого і не виправданого негативного ставлення до позивача з боку відповідача; переживання фінансових незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, обмеженість щодо навчання позивача (доньки); знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я, нераціональне витрачання життєвого часу (на психологічну реабілітацію, проведення правових заходів). Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань позивача-1, спричинених протиправною бездіяльністю відповідача, а тим більше, оцінити їх в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до статті 13 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права Конституція і визнає право на освіту за кожною людиною, незалежно від її статі, раси, національності, геніального і майнового стану, роду та характеру занять, світоглядних переконань, належності до партій, ставлення до релігії, стану здоров'я та інших обставин. Це право забезпечується: розгалуженою мережею закладів освіти, заснованих на державній та інших формах власності, наукових установ, закладів післядипломної освіти; відкритим характером закладів освіти, створенням умов для вибору профілю навчання і виховання відповідно до здібностей та інтересів громадянина; різними формами навчання - очною, вечірньою, заочною, екстернатом, а також педагогічним патронажем.

Право на освіту в Україні гарантується ст. 53 Конституції.

ОСОБА_2 є студенткою Медичної академії. Незважаючи на державні гарантії безкоштовності вищої освіти в Україні, вона змушена придбавати собі підручники, посібники інші спеціалізовану фахову літературу, користуватися транспортом та здійснювати інші необхідні дії з метою отримання належного рівня освіти. Позивач ОСОБА_2 зберігала свої заощадження (власні кошти) на картковому рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» і витрачала їх, зокрема, на отримання освіти та особисті потреби, пов'язані з цим.

ПАТ КБ «Приватбанк», внаслідок неналежної організації роботи власного сервісу допустив протиправну втрату заощаджень (власності) Позивача-2, а через несвоєчасне і неповне повернення зазначених коштів порушив охоронюваний законом інтерес та права позивача-2 щодо вільного володіння, користування і розпоряджання своєю власністю, а також право на освіту. Зазначена сума, втрачена і не повернута через протиправну бездіяльність відповідача є значною для цього позивача. Зазначеною протиправною бездіяльністю відповідача позивачу ОСОБА_2 було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили такі негативні зміни у їх житті, як: щоденні думки про незахищеність заощаджень на рахунку у відповідача, страх можливого повторення подій щодо втрати коштів, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі прояву нічим не вмотивованого і не виправданого негативного ставлення до позивачів з боку відповідача; переживання фінансових незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, обмеженість щодо забезпечення здобуття освіти; знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я, нераціональне витрачання життєвого часу (на психологічну реабілітацію, проведення правових заходів). Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань і цього позивача, спричинених протиправною бездіяльністю відповідача, а тим більше, оцінити їх в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду ОСОБА_2 оцінює у розмірі 30 000 грн.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем було частково надано належні докази наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями завдавача шкоди - відповідача завдано моральної шкоди за вказаними підставами, встановленими законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково - в розмірі по 1 000 грн. кожному з позивачів, в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що їх дiями або бездіяльністю не було порушено прав позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовні вимоги позовні вимоги щодо стягнення коштів, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування їм моральної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивачів задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно них, предмета спору, а відповідачі цього не довели, твердження представників відповідачів про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно них є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються, оскільки відповідач фактично визнав обґрунтованість позову здійсненням часткового повернення коштів позивачу, 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою вимогою про повернення викрадених коштів; 20 вересня 2017 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0003240 за фактом заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивачів, 21 вересня 2017 року ОСОБА_1 від свого імені і від імені своєї доньки - ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (Відповідач) з повторною письмовою вимогою про повернення викрадених коштів; ПАТ КБ «Приватбанк» вимогу позивачів про повернення коштів виконав частково 27 вересня 2017 року, повернувши на рахунок ОСОБА_1 суму 17 900 грн.. 30 серпня 2017 року у ОСОБА_1 наразі невстановленими особи було викрадено мобільний телефон, на якому містилася СІМ-картка з мобільним номером НОМЕР_1. 03 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про викрадення у неї мобільного телефону. Зазначена обставина підтверджується копією талону-повідомлення № ЗО від 03 вересня 2017 року (реєстр. № в ЖЄО 31666 Соборного ВП ДВП), що є у матеріалах справи. Відповідач намагається ввести суд в оману, зазначаючи, що, нібито, позивачі не надали доказів факту перерахування коштів через Приват-24 іншою особою - 05 вересня 2017 року приблизно о 21 год. 54 хв. ОСОБА_1 на її мобільний номер НОМЕР_1 надійшло автоматичне СМС-повідомлення системи Приват-24 про те, що з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та з банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4 відбувається списання коштів, у тому числі, кредитних. Оскільки позивачі такого списання не здійснювали, ними, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», негайно було здійснено спробу зв'язатися з відповідним черговим співробітником ПАТ КБ «Приватбанк» через номери цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» та через цілодобову службу підтримки за єдиним номером 3700 із відповідними повідомленнями. Проте, за телефоном номеру цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» о не відповідав протягом майже 10 хвилин, позивач телефонував за цілодобовим номером служби підтримки 3700, ніхто не відповідав протягом приблизно 7 хвилин. Коли, врешті решт, ОСОБА_1 змогла додзвонитися до працівників ПАТ КБ Приватбанк» з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 та банківської картки її доньки - ОСОБА_2 НОМЕР_4 невстановленими особами було списано (викрадено) кошти у загальній сумі 28 617 грн. ОСОБА_1 наполягла на блокуванні коштів на рахунку їх отримувача (на думку ОСОБА_1, одного із злочинців, причетних до викрадення коштів) НОМЕР_5, відкритого на ім'я «Антоненко Олексій Ігорович». Проте, через невиправдано тривалий час, поки позивачі безуспішно намагалися додзвонитися на номери цілодобової системи підтримки ВІП-клієнтів «Конс'єржсервіс» та через цілодобову службу підтримки за єдиним номером 3700 із відповідними повідомленнями, а також, поки оператори відреагували на прохання заблокувати викрадені кошти на рахунку НОМЕР_5, відкритого на ім'я «Антоненко Олексій Ігорович», інші або названа особа (якщо вона не є вигаданою), що мали доступ до зазначеного рахунку, встигли частково зняти готівкою через один з банківських терміналів ПАТ КБ «Приватбанк» суму в розмірі 10 000 грн.. 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 (позивачі) звернулися з заявою до Соборного ВП про вчинення вищенаведеного кримінального правопорушення. 20 вересня 2017 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0003240 за фактом заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивачів. Відповідач намагається ввести суд в оману, зазначаючи, що, нібито, позивачі не навели жодної підстави, в чому саме полягають моральні страждання.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та визнати нечинною транзакцію 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 24 617.00 грн., визнати нечинною транзакцію 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_2 НОМЕР_4 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 4 000.00 грн., зобов'язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 24 617 грн., шляхом поновлення їх на картковому рахунку НОМЕР_3, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4000 грн., шляхом поновлення їх на картковому рахунку НОМЕР_4, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», скасувати всі проценти, пені та штрафні санкції застосовані ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, у зв'язку з транзакцією 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 24 617 грн., яку ОСОБА_1 не вчиняла, у тому числі, повернути на картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», раніше утримані проценти у розмірі 617 грн., скасувати всі проценти, пені та штрафні санкції застосовані ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, у зв'язку з транзакцією 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_2 НОМЕР_4 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 4000 грн., яку ОСОБА_2 не вчиняла, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок НОМЕР_4 у сумі 1927.78 грн., стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок НОМЕР_3 у сумі 1232 грн., стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у сумі 1 000 грн., стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у сумі 1 000 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача і стягнення моральної шкоди відмовити, а також стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 4 480 грн..

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивачів є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 53, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3, 15, 16, 18, 22, 23, 1167, 1066-1075 ЦК України, ст.1, 14, 37, 41 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 5 грудня 2014 року, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати нечинною транзакцію 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 24 617.00 грн..

Визнати нечинною транзакцію 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_2 НОМЕР_4 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 4 000,00 грн..

Зобов'язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 24 617 грн., шляхом поновлення їх на картковому рахунку НОМЕР_3, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк».

Зобов'язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4000 грн., шляхом поновлення їх на картковому рахунку НОМЕР_4, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк».

Скасувати всі проценти, пені та штрафні санкції застосовані ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, у зв'язку з транзакцією 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 24 617 грн., яку ОСОБА_1 не вчиняла, у тому числі, повернути на картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», раніше утримані проценти у розмірі 617 грн..

Скасувати всі проценти, пені та штрафні санкції застосовані ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, у зв'язку з транзакцією 05 вересня 2017 року зі списання (перерахування) з банківської картки ОСОБА_2 НОМЕР_4 відкритої в ПАТ КБ «Приватбанк» суми у розмірі 4000 грн., яку ОСОБА_2 не вчиняла.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок НОМЕР_4 у сумі 1927.78 грн..

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок НОМЕР_3 у сумі 1232 грн..

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у сумі 1 000 грн..

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у сумі 1 000 грн..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача і стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 4 480 грн..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2019 року.

Суддя -