КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/15815/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Зотько Т.А.

17 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Головачова Я.В., Поліщук Н.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 200 % від «прожиткового мінімуму на дитину до 6 років» щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час в період з березня місяця 2018 року по серпень місяць 2018 року у сумі 17 904,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову у розмірі одного загального показника прожиткового мінімуму на особу встановленого щорічно Законом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1 000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 08.11.2018 року, або до зміни матеріального стану сторін. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 536,80 грн.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9163/2019
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття; Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років.

Посилається на прийняття рішення всупереч діючим нормам цивільного та цивільного процесуального законодавства.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що на даний час для відповідача є непосильним визначений судом першої інстанції розмір аліментів. Зазначив, що позивач вимагав стягненню н свою користь аліментів у незрозумілій формі, а тому суд не міг виходити за межі вимог та на власний розсуд встановлювати форму та розмір аліментів. Звертає увагу на те, що відповідач спроможний сплачувати мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, оскільки є безробітним та має кредитні зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що непрацездатність відповідача не доведена, а твердження про наявність кредитного зобов`язання, як підстава відсутності можливості повноцінно утримувати свою дитину є маніпуляцією та намаганням викликати жалість до ОСОБА_1 .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживання дитини разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, наведений розмір витрат позивача на утримання дитини, необхідно визначити розмір аліментів в розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Суд, визначаючи розмір аліментів, виходить з того, що відповідач є молодою, працездатною особою і зможе забезпечити виплату аліментів на утримання своєї малолітньої дитини. Даний розмір аліментів на думку суду має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку та не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, матеріальне становище позивача, те, що відповідач має працездатний вік, інших аліментних зобов`язань не має, та те, що позивач отримує державну допомогу на дитину, яка складає 860,00 грн., суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 , який офіційно не працевлаштований, в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 08.11.2018 року, або до зміни матеріального стану сторін.

Позивачем не надано доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати з березня 2018 року по серпень 2018 року в сумі 17904,00 грн., а тому у задоволенні даних вимог відмовлено.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29.07.2017 зареєстровано шлюб у Нижньосірогозькому районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що складено відповідний актовий запис за № 13 (а. с. 5). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження дитини (а. с. 6).

Відповідно до довідки Херсонського обласного центру зайнятості від 25.02.2019, вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітний в Нижньосірогозькій районній філії Херсонського обласного центру зайнятості (а. с. 112).

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26.02.2019, вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Нижньосірогозькому секторі обслуговування громадян (сервісного центру) та не отримує ніякого виду пенсії (а. с. 115).

Відповідно до відомостей з трудової книжки відповідача вбачається, що останній був звільнений 28.02.2018 із займаної посади за угодою сторін (а. с. 72).

З укладеного між ОСОБА_1 та Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі кредитного договору від 26.09.2017 №8183-к, вбачається, що кредит надається позичальнику для придбання житлового будинку з подальшою реконструкцією за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 73-75). Також за умовами вказаного кредитного договору Фонд надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70 000,00 грн., зі сплатою 3% річних, терміном погашення на 17 років на умовах, визначених цим договором.

ОСОБА_2 зазначила, що з березня проживає окремо разом із дитиною у Києві, у квартирі за місцем своєї реєстрації. За півроку від народження дитини, відповідач не намагається приймати участі у розвитку та утриманні дитини, жодного разу не відвідував позивача з дитиною, не цікавиться її здоров`ям. В той же час дитина потребує постійного догляду, годування, лікування, щеплення і таке ін. Всі нагадування та прохання до відповідача про необхідність допомоги в утриманні дитини не дали жодного позитивного результату. Більш того, нещодавно позивач дізналась від відповідача, що він збирається виїхати за кордон на тривалий час, ніби то з метою пошуку роботи. Тож через побоювання того, що відповідач хоче уникнути свого обов`язку з утримання дитини, постало нагальне питання стягнення з відповідача аліментів на дитину. За підрахунками позивача витрати на дитину приблизно складають 5 420,00 грн. на місяць. А саме: памперси - 800,00 грн.; кисломолочні продукти - 700,00 грн.; м`ясо кролика - 250,00 грн.; каша вівсяна - 220,00 грн.; овочі, фрукти - 700,00 грн.; засоби гігієни - 700,00 грн.; медикаменти - 300,00 грн.; одяг - 1 500,00 грн. (дитина швидко зростає); вакцинація - 250,00 грн. (загальні витрати на вакцинацію за півроку 1 500,00 грн.). Державна допомога на дитину складає 860,00 грн. щомісячно.

Позивач не працює та не має такої можливості, оскільки догляд за дитиною такого віку забирає весь її час. Цілком зрозуміло, що вона не може витримувати такий фінансовий тягар самотужки, тож єдиними хто допомагає їй сплачувати по всім рахункам та утримувати дитину - її батьки (дід та бабуся дитини), а відтак вона змушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене та те, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її забезпеченні, відповідач є здоровою особою, працездатного віку, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття правильними.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

За наведеного, колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення аліментів на користь дружини, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Отже, враховуючи матеріальне становище дитини, стан здоров`я та можливість працювати відповідача, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про неможливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом необґрунтованими.

Крім того, кожен із батьків зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, по яким суд першої інстанції зробив висновки з якими погоджується і колегія суддів.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Я.В. Головачов

Н.В. Поліщук