Справа № 127/3813/19
Провадження 2/127/523/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1, який діє в інтересах Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, відповідно до укладеного договору № б/н від 06.07.2010 відповідач отримав кредит у розмірі 25 000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.01.2019 становить 43 982, 45 гривень, з яких: 9 804, 43 гривень заборгованість по тілу кредиту; 16 517, 97 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 15 089, 46 гривень пеня; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 2 070, 59 гривень - штраф (процентна складова).

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 43 982, 45 гривень за кредитним договором б/н від 06.07.2010. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 1 921, 00 гривень.

Ухвалою суду від 26.02.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

Оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) відповідача, суд на виконання вимог ч. 10 ст. 187 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, опублікував оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України. Крім того, судом було направлено відповідачу за останньою відомою адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, поштові відправлення із ухвалою суду від 26.02.2019 та копією позовної заяви із додатками, які повернулися до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Тому, враховуючи положення ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 26.02.2019, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, за правилами ч. 1 ст. 634 ЦК України, судом встановлено, що відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, підписавши 06.07.2010 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 40)

Відповідно до нової редакції статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обовязками Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». (а.с. 61-62)

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом прийнято до уваги, що положення ст. 204 ЦК України встановлюють презумпцію правомірності правочину.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи положення ст. 207 ЦК України зміст договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем зафіксований в кількох документах:

-анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2010, підписаній представником банку та відповідачем;

-Умовах та Правила надання банківських послуг, розміщених на сайті ПриватБанка: www.privatbank.ua;

-тарифах.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до ст. 2.1.1.11 витягу з Умов та Правил надання банківських послуг на боргові зобовязання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 витягу з Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

З анкети-заяви від 06.07.2010 вбачається, що відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна» з тарифним планом «Універсальна Gold» і встановлено кредитний ліміт 1 000, 00 гривень. (а.с. 40 зв.)

Із тарифного плану «Універсальна Gold» вбачається, що процентна ставка на місяць за користування кредитними коштами становить 2,5 %, яка нараховується на залишок заборгованості.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором б/н від 06.07.2010 станом на 20.01.2019 становить 43 982, 45 гривень, з яких: 9 804, 43 гривень заборгованість по тілу кредиту; 16 517, 97 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 15 089, 46 гривень пеня; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 2 070, 59 гривень - штраф (процентна складова). (а.с. 5-7)

Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено наступне.

З вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається зміна процентної ставки за користування кредитом. Так, початкова процентна ставка становила 30, 00 % річних. З 01.09.2014 позивачем до поточної та простроченої заборгованості застосовано процентну ставку в розмірі 34, 80 % річних, з 01.04.2015 43, 20 % річних, а з 05.01.2017 42 % річних, тобто збільшену.

В той же час, з Тарифів за кредитною карткою «Універсальна Gold» вбачається, що початкова процентна ставка за договором була визначена в розмірі 2, 5 % на місяць, тобто 30, 00 % річних. (а.с. 56)

Відповідно до ч. 1 ч. 4 та ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Суд не приймає до уваги інформацію щодо збільшення «базової % ставки», зазначену в Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна», наданих позивачем. Суд вважає, що Тарифи, які є частиною договору про надання банківських послуг, та з якими відповідач був ознайомлений станом на день укладення договору 06.07.2010, і Тарифи, надані позивачем до позовної заяви, є відмінними і станом на 06.07.2010 були викладені в іншій редакції. Так, Тарифи, надані позивачем до позовної заяви, містять інформацію, яка не могла бути внесена до них станом на 06.07.2010, а саме: «з 01.01.2013 року всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; з 01.09.2014 року змінено процентну ставку…; з 01.04.2015 року змінено тарифи на обслуговування…». Тобто, яким чином банку станом на 06.07.2010 було відомо, що 01.01.2013 року, 01.09.2014 року та 01.04.2015 року буде переведено та змінено процентну ставку за кредитом, враховуючи те, що ці умови в Тарифах визначені не з умовою на майбутнє, а констатують відповідні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідач не був і не міг бути ознайомлений із зміненими тарифами в 2013, в 2014 та в 2015 роках станом на 06.07.2010.

Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), яке приймається для пересилання з приписуванням до супровідних документів без оцінки відправником вартості його вкладення з видачею розрахункового документа та вручається одержувачу під розписку.

Згідно з п. 99 вищевказаних Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом.

Крім того, суд звертає увагу, що поняттю «базова процентна ставка» не надано визначення в Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку і таке поняття не може розумітись як початкова процентна ставка, яка може змінюватись банком в односторонньому порядку.

Таким чином, в даному випадку, підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку є неправомірним.

Крім того, досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості встановлено, що його здійснено з 05.11.2012, хоча договір було укладено 06.07.2010, а у позові взагалі відсутнє обґрунтування періоду виникнення спірної заборгованості. Так, станом на 05.11.2012, тобто на дату з якої здійснено розрахунок, позивачем вказано «сума погашення за наданим кредитом 2 000, 00 гривень», в той час як у колонках «сальдо поточної заборгованості за кредитом», «сальдо простроченої заборгованості за кредитом», «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховують (пільговий період)» відсутні будь-які суми. Станом на 19.11.2012 позивач вказує у колонці «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховують (пільговий період)» 1 684, 48 гривень, у колонці «сума погашення за наданим кредитом» - 2 000, 00 гривень, станом на 18.05.2013 у колонці «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховують (пільговий період)» 7 776, 29 гривень, у колонці «сума погашення за наданим кредитом» - 1 000, 00 гривень. При цьому станом на 20.05.2013 «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховують (пільговий період)» становить 7 881, 29 гривень. Таким чином, враховуючи вищевказане, відображення саме даної суми викликає обґрунтовані сумніви.

Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 01.07.2015, до бази, на яку нараховувалися проценти, було включено не лише тіло кредиту, тобто витрачені позичальником кошти, а й нараховані проценти (відбувалася так звана «капіталізація» процентів) та штрафні санкції (неустойку) шляхом збільшення розміру витраченого кредитного ліміту на суму нарахованих процентів та неустойки. При цьому, у колонках «пеня за несвоєчасність сплати боргу …», «нараховано пені за прострочене зобовязання» відсутні відомості про нарахування пені. Однак, у колонці «включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів, пені» відображаються певні суми, починаючи з 01.07.2015. Так, наприклад, 01.07.2015 до розміру заборгованості в сумі 5 436, 10 гривень (6 434, 10 998, 00) було включено нараховані проценти та неустойка в сумі 320, 53 гривень, тобто загальний розмір заборгованості, на яку нараховувалися проценти, було збільшено на суму неустойки та нараховані за попередній період проценти. Аналогічна ситуація мала місце продовж усього наступного періоду.

Зазначене не відповідає чинному законодавству - проценти на неустойку не нараховуються, як і проценти на проценти, а тому наданий банком розрахунок заборгованості за процентами з 01.07.2015 також не може бути взятий судом до уваги як належний, достатній та допустимий доказ.

Не надання позивачем первинних документів щодо руху коштів по рахунку відповідача, враховуючи вищевикладене, унеможливлює проведення належного перерахунку можливої заборгованості.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Пунктами 1.1.3.1.9, 1.1.3.2.4 витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, наданого позивачем, передбачено обовязки банку, зокрема, надавати власнику виписку про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками; інформувати клієнта про зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків, крім зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зокрема у виписці за картрахунком.

Враховуючи вищезазначене, належними і допустимими доказами банківських операцій між позивачем і відповідачем є первинні та зведені облікові документи (меморіальні ордери, платіжні доручення, виписки з особових рахунків тощо).

На підтвердження отримання кредиту, наявності заборгованості відповідача перед позивачем по кредиту не надано жодного належного і допустимого доказу.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2010 не є належним доказом видачі та отримання кредиту, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена первинними документами. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не містить обовязкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним судом 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц.

Крім того судом прийнято до уваги, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2010 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, а дані про відкриття карткового рахунку та видачу кредитної картки відсутні. Дані обставини не підтверджені й будь-якими іншими доказами.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є необґрунтованим і не підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом кредитного договору б/н від 06.07.2010 відповідачем, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобовязання.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 26.02.2019 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Договір б/н від 06.07.2010 є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором б/н від 06.07.2010 заборгованості в сумі 43 982, 45 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 921, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 31.01.2019. (а.с. 1)

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, п. 3 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 12, 15, 204, 207, 526, 527, 530, 536, 610, 611, ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634, ст. 1049, ч. 1 і ч. 2 ст. 1050, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 275, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1, який діє в інтересах Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.07.2010 в сумі 43 982, 45 гривень - відмовити.

Судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень залишити за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: м. Вінниця, вул. С.Зулінського, буд. 23, гурт, кв. 76.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Рішення суду складено 25.04.2019.

Суддя: