Справа № 461/7568/18 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2586/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Львів

Справа №461/7568/18

Провадження №22-ц/811/2586/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2018 року у складі судді Фролова Л.Д.

у справі

за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним (фіктивним),

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якій просив суд визнати недійсним договір дарування ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 " від 09 серпня 2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Одночасно, з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, а саме 780 000,00 грн., які не повернуто своєчасно. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення коштів і суд такі вимоги задовольнив. Однак, після набрання рішенням суду законної сили, відповідач подарував належне йому майно своїй донці. Позивач вважає, що таким чином відповідач уникає примусового виконання рішення. Тому, позивач просить накласти арешт на відчужену частину квартири, оскільки відсутність такого арешту може ускладнити виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2018р. відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову ОСОБА_1 .

Не погодившись з такою ухвалою судді, представник позивача ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2018р. та постановити нову, якою задовольнити його заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції не дослідив всі попередні дії відповідача, не дослідив можливості застосування компенсації у випадку незадоволення позову та помилково прийшов до висновку, що вжиття заходів забезпечення є фактичним вирішенням спору по суті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з обставин справи, у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває спір про визнання недійсним договору дарування, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 10.10.2018 року і справа на даний час не вирішена.

З доданих до позовної заяви доказів видно, що 02.07.2018р. Малиновський районний суд міста Одеси вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 780 000,00 грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, так як рішення суду набрало законної сили 02.08.2018р.

19 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування ѕ частин квартири АДРЕСА_2 .

Вважаючи такий договір недійсним, на підставі ст. 234 ЦК, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення такої заяви призвело б до вирішення спору по суті, до початку судового розгляду, оскільки таким рішенням, суд фактично надав би оцінку законності відчуження нерухомого майна.

Водночас, суд першої інстанції відзначив, що з матеріалів справи не вбачає очевидних ознак недійсності правочину, а тому відмовляє у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Оцінивши такі мотиви суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає їх помилковими та взаємовиключними.

Апеляційний суд відзначає, що дійсно за правилом, яке визначено у ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Оцінивши предмет спору (визнання недійсним договору) та заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач (накладення арешту на майно), апеляційний суд дійшов до висновку, що такі не є тотожними, а тому посилання суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті при розгляді такої заяви є безпідставні.

Правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову визначені у ч. 2 ст. 149 ЦПК України. За цією процесуальною нормою, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, при розгляді заяв про вжиття заходів до забезпечення позову, суд повинен зокрема та в основному оцінити можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому.

Такої правової оцінки фактичних обставин справи, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Натомість оцінивши підставність такої заяви позивача, колегія суддів вважає її підставною, та такою, яку належить задовольнити.

Так, як видно із фактичних обставин справи, між сторонами дійсно виник спір, що підтверджується рішенням Малиновський районний суд міста Одеси від 02.07.2018р. про стягнення коштів.

Позивач належним чином довів, що оскаржуваний договір дарування було укладено між боржником та його дочкою після набрання рішенням суду законної сили, а саме 09.08.2018р.

Колегія суддів відзначає, що у випадку задоволення позову про визнання такого договору недійсним, накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна буде сприяти ефективному захисту порушених прав, за захистом яких звернувся до суду позивач.

Разом з тим, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, вже після звернення позивача до суду із вказаним вище позовом, спірне нерухоме майно було відчужене за договором купівлі-продажу від 06.11.2018р. гр. ОСОБА_5 , а та у свою чергу, через три дні, уклала щодо цього нерухомого майна Іпотечний договір від 09.11.2018р. з гр. ОСОБА_6 Такі обставини справи доводяться Витягом з Державного реєстру речових прав від 06.11.2018р. та копією іпотечного договору від 09.11.2018р.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що невжиття заходів забезпечення можу ускладнити виконання рішення суду в майбутньому, у випадку, якщо судом буде встановлено порушення прав позивача. Тому, накладення арешту на спірний об`єкт є ефективним способом запобігання можливому невиконанню чи ускладненому виконанню рішення суду в майбутньому.

Розглядаючи вимоги заявника про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження, передачі в заставу, оренду, поділу тощо, апеляційний суд вважає, що в цій частині заява не може бути задоволена, так як заявник не конкретизував, якій саме особі необхідно заборонити такі дії вчиняти. Крім того, на думку колегії суддів, вжиті судом заходи до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно, за встановлених судом обставин, цілком досягають цілей, які ставляться для такого процесуального механізму, як забезпечення позову.

При чому апеляційний суд відзначає, що з аналізу чинних норм ЦПК України видно, що заходи забезпечення позову можуть бути застосовані, в основному, з метою збереження існуючого стану предмета спору до моменту вирішення справи по суті. В даній ситуації не вбачається підстав для висновку про будь-яку зміни стану предмету спору після вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 2 цієї статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову. Тому, оскаржувану ухвалу суду належить скасувати, а заяву позивача задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 383, 384, 389, 391 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Галицького районного суду міста Львова від 10.10.2018р. про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на ѕ частини квартири, яка в цілому складається з двох житлових кімнат житловою площею 31,7 кв.м. та кухні, загальною площею 46,1 кв.м., разом із коморою в підвалі площею 5,0 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2017р. №1-288.

Номер об`єкта в РПВН 17933742.

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржники:

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту її винесення 27.06.2019р. та підлягає негайному виконанню з 27.06.2019р.

Постанова суду може бути пред`явлена до виконання протягом одного року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий

Судді