Справа № 633/381/18
провадження 2/633/16/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 червня 2019 р. смт.Печеніги
Печенізький районний суд Харківської області
у складі : головуючого судді Смирнова В.А.
за участю секретаря судових засідань Ріпа І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Печеніги цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,
Третя особа : ОСОБА_4
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, третя особа : ОСОБА_4 .
Після уточнення позовних вимог, позивачка вказує, що 23.02.2018 р. між ОСОБА_1 (далі за текстом позикодавець/іпотекодержатель) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (далі за текстом солідарні позичальники) було укладено договір позики, за яким Позикодавець передав у власність, а солідарні позичальники прийняли валютні цінності в сумі 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) доларів США (далі за текстом предмет позики) строком до 23 лютого 2020 року (п. 1 Договору позики).
Відповідно до п. 4 Договору позики предмет позики був отриманий солідарними позичальниками ще до підписання даного договору.
23.02.2018 р., з метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором позики від 23.02.2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю житловий будинок з надвірними будівлями, та земельну ділянку, на якій знаходиться зазначений будинок, площею 0,2455 га., кадастровий № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ( колишній АДРЕСА_1 ), буд. 1 (далі за текстом-предмет іпотеки).
Відповідно до абз.6 п.1 Договору іпотеки, сторони домовилися, що вартість предмета іпотеки складає 152 350 (сто п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп., що на момент його укладання є еквівалентною в доларах США сумі, зазначеної в п.1 договору позики.
Вищезазначені договори від імені та в інтересах позикодавця/іпотекодержателя були укладені ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, посвідченою приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І. Ю., 19.07.2017 р. зареєстрованої в реєстрі за № 3236.
Пунктом 1 договору позики передбачається зобов`язання солідарних позичальників повертати предмет позики рівними частинами в сумі 147 (сто сорок сім) доларів США в строк не пізніше 23 числа кожного місяця в період дії договору.
Однак, солідарними позичальниками було порушено взяті на себе зобов`язання за договором позики щодо повернення рівними частинами предмета позики.
Порушення зобов`язання з боку солідарних позичальників виникло ще при обов`язку повернення першого платежу (до 23 березня 2018 р.).
На день подачі даної позовної заяви, солідарними позичальниками не було здійснено жодного обов`язкового щомісячного платежу по поверненню предмета позики згідно графіку зазначеного в п.1 договору позики, що призвело до порушення законних прав і інтересів позикодавця.
Таким чином, як вважає позивачка внаслідок порушення солідарними позичальниками взятих на себе зобов`язань за договором позики від 23.02.2018 року, у неї виникло право вимагати дострокового повернення предмета позики в розмірі 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) доларів США, що на день укладання договору позики дана сума була еквівалентною 152 350 (сто п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп.
Позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (рнокпп: НОМЕР_3 ) як солідарних позичальників на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_4 ) грошові кошти (предмет позики) в розмірі 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) доларів США, що на день укладання договору позики дана сума була еквівалентною 152 350 (сто п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_4 ), в рівних частинах, судовий збір в розмірі 1 523 ( одна тисяча п`ятсот двадцять три) грн. 50 коп.:
-з ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_2 ) 761( сімсот шістдесят одна) грн. 75 коп.;
-з ОСОБА_3 (рнокпп: НОМЕР_3 ), 761 ( сімсот шістдесят одна) грн. 75 коп.
Представник позички адвокат Наумов С.М. надав до суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності та відсутності позивачки, просив позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідачі в неодноразово призначені судові засідання не прибували, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином згідно ст.128 ЦПК України, причину неявки суду не повідомили, але на адресу суду повернулись конверти з повістками про виклик відповідача ОСОБА_2 в судові засідання, відправлені на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (згідно відповіді виконкому Мартівської сільської ради Харківської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований проживаючим в АДРЕСА_1 ) з поміткою пошти « інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». ОСОБА_3 , ( згідно відповіді виконкому Червонохвильської сільської ради Харківської області) зареєстрований в АДРЕСА_2 -щі АДРЕСА_3 . На адресу суду повернулись повідомлення про отримання ним повісток про судові виклики, але в судові засідання він не прибував, причину неявки суду не повідомляв.
Суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлялись про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за їх відсутності.
Третя особа в судове засідання не прибув, на його адресу вказану в позовній заяві направлялись повістки з викликами в судові засідання, але вони повернулись з поміткою пошти « адресат відсутній».
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідачів, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши надані позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, не протиречать закону та підлягають задоволенню.
До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно договору позики укладеного 23.02.2018 року укладеного між ОСОБА_1 «Позикодавець» передав у власність, а солідарні «Позичальники» ОСОБА_3 та ОСОБА_5 прийняли валютні цінності в сумі 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) доларів США строком до 23 лютого 2020 року (п. 1 Договору позики). Відповідно до п. 4 Договору позики предмет позики був отриманий солідарними позичальниками ще до підписання даного договору. ( а.с.6-7).
23.02.2018 р., з метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором позики від 23.02.2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю житловий будинок з надвірними будівлями, та земельну ділянку, на якій знаходиться зазначений будинок, площею 0,2455 га., кадастровий № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 .
Відповідно до абз.6 п.1 Договору іпотеки, сторони домовилися, що вартість предмета іпотеки складає 152 350 (сто п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп., що на момент його укладання є еквівалентною в доларах США сумі, зазначеної в п.1 договору позики.
Вищезазначені договори від імені та в інтересах позикодавця/іпотекодержателя були укладені ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, посвідченою приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І. Ю., 19.07.2017 р. зареєстрованої в реєстрі за № 3236.( 6-10).
Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют Національним банком України станом на 23.02.2018 року встановлено: за 100 доларів США 2707,1843. ( а.с. 65).
Норми права які застосував суд.
Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мали місце договірні відносини, тобто було укладено договір позики , згідно якого позивачка надала грошові кошти відповідачам, а відповідачі повинні були повернути позивачці отримані від неї кошти у сумі 5 628 доларів США ( 152 350,00 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2018 р.) в строк до 23.02.2020 р.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Так, курс української гривні до доллару США станом на 23.02.2018 року складав 2707, 1843 грн.: за 100 доларів США 2707, 1843 грн. х 5628 доларів США = 152 350,00 грн. Таким чином, сума боргу за договором позики складає 152 350,00 грн.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язан ня. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Судом встановлено, що на день подачі даної позовної заяви, солідарними позичальниками не було здійснено жодного обов`язкового щомісячного платежу по поверненню предмета позики згідно графіку зазначеного в п.1 договору позики, що призвело до порушення законних прав і інтересів позикодавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Частиною 1 ст. 543 ЦК України, встановлюється, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (абз.2 ч. 2 ст. 543 ЦК України).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлюється, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики та на підставі викладеного, вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали умов договору позики від 23.02.2018 р. і до даного часу не виконують його умови, тому позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 підтверджені і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідачів в рівних частинах на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1523,50 грн.
Керуючись ст.ст. 4,5-10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 530, 543, 612, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (рнокпп: НОМЕР_3 ) як солідарних позичальників на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_4 ) грошові кошти (предмет позики) в розмірі 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) доларів США, що на день укладання договору позики дана сума була еквівалентною 152 350 (сто п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_4 ), в рівних частинах с кожного, судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову до суду в розмірі 1 523 ( одна тисяча п`ятсот двадцять три) грн. 50 коп.:
-з ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_2 ) 761( сімсот шістдесят одна) грн. 75 коп.;
-з ОСОБА_3 (рнокпп: НОМЕР_3 ), 761 ( сімсот шістдесят одна) грн. 75 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Суддя: В.А. Смирнов