Дата документу 17.04.2019 Справа № 314/3220/17-ц
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний номер 314/3220/17 Головуючий у 1-й інстанції Кіяшко В.О.
Номер провадження 22-ц/807/1641/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення та визнання таким, що втратило чинність,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення та визнання таким, що втратило чинність.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 посилалася на те, що їй на праві власності, на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.10.2009, належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 120 ЗК України разом з житловим будинком позивачу перейшла в користування земельна ділянка площею 0,50га, яка раніше була закріплена за попереднім власником житлового будинку, якою позивач користується з 2009 року.

09 жовтня 2008 двадцять третя сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 39, згідно якого надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60га за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,35га для ведення особистого селянського господарства з метою організації зеленого туризму.

Пунктом 4 рішення покладено обов'язок на ОСОБА_3 в шестимісячний термін після прийняття рішення виготовити технічну документацію на земельну ділянку та подати її на затвердження до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

В пункті 5 вказаного рішення зазначено: «Попередити гр. ОСОБА_3, що в разі невиконання вимог п. 4 даного рішення це рішення втрачає чинність без відшкодування понесених витрат».

ОСОБА_3 вимоги п. 4 рішення сесії не виконав, в шестимісячний термін після прийняття вказаного рішення не виготував технічну документацію на земельну ділянку та не подав її на затвердження до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

31 березня 2011 року п'ята сесія шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 29 про внесення змін до рішення № 39 від 09.10.2008 двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за яким: збільшила земельну ділянку для виділу ОСОБА_6 до 0,7663га; виключила з п. 4 рішення № 39 строк шість місяців для виготовлення технічної документації.

При прийнятті вказаного рішення сільська рада не зважила на те, що рішення № 39 від 09.10.2008, станом на 31.03.2011 вже втратило свою дію, а тому до нього неможливо вносити будь-які зміни.

Таким чином при прийнятті рішення від 31.03.2011 відповідачем сільською радою порушено право власності ОСОБА_5, а саме право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 яке пов'язане з правом власності на житловий будинок за вказаною адресою, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

На підставі викладеного, позивач просила суд, визнати недійсним рішення №29 від 31.03.2011 р п'ятої сесії шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про внесення змін до рішення №39 від 09.10.2009 р. двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Визнати таким, що втратило чинність з 10.04.2009 р. рішення №39 від 09.10.2009 р. двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області щодо виділу земельної ділянки площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Стягнути на користь позивача в рівних частках з ОСОБА_3 та Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати згідно наданих платіжних документів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення № 29 від 31.03.2011 року п'ятої сесії шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про внесення змін до рішення № 39 від 09.10.2008 року двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Визнано таким, що втратило чинність рішення № 39 від 09.10.2008 року двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області щодо виділу земельної ділянки площею 0,60га за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Стягнуто з Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем заявлено та обґрунтовано позов за правилами цивільного судочинства, а не за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Антонівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати провадження у справі закрити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскільки спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, суд розглянувши справу по суті допустив порушення статті 205 ЦПК України. Крім того, суд задовольнив позовні вимоги, які не відповідають встановленим законом способам захисту цивільних прав.

ОСОБА_5 надала суду відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року апеляційні скарги задоволені частково. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у цій справі скасовано та прийнято постанову, якою позов залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час прийняття Антонівською сільською радою рішення від 31 березня 2011 року № 29 у користуванні ОСОБА_5 вже перебувала спірна земельна ділянка та її вилучення у встановленому законом порядку не проводилось.

Також судом взято до уваги, що у пункті 5 рішення Антонівської сільської ради від 09 жовтня 2008 року № 39 ОСОБА_3 було попереджено, що у разі невиконання вимог пункту 4 даного рішення, яким покладено обов'язок у шестимісячний термін після прийняття рішення виготовити технічну документацію на земельну ділянку та подати її на затвердження до Антонівської сільської ради, це рішення втрачає чинність без відшкодування понесених витрат.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2008 року двадцять третя сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 39, згідно з яким надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 у тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,35 га для ведення особистого селянського господарства з метою організації зеленого туризму.

Пунктом 4 вказаного рішення на ОСОБА_3 покладено обов'язок у шестимісячний термін після прийняття рішення виготовити технічну документацію на земельну ділянку та подати її на затвердження до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

У пункті 5 рішення зазначено: "Попередити гр. ОСОБА_3, що в разі невиконання вимог п. 4 даного рішення це рішення втрачає чинність без відшкодування понесених витрат".

01 квітня 2009 року двадцять дев'ята сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 6, згідно з яким надала дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 у тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,35 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2009 року за ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок у цілому за адресою: АДРЕСА_1 (цивільна справа № 2-1403/2009). Право власності зареєстровано 30 жовтня 2009 року.

31 березня 2011 року п'ята сесія шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 29 про внесення змін до рішення № 39 від 09 жовтня 2008 року двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівського сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за яким збільшила земельну ділянку для виділу ОСОБА_3 до 0,7663 га; виключила з пункту 4 рішення № 39 строк шість місяців для виготовлення технічної документації.

08 серпня 2017 року на підставі рішення № 15 Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 14 липня 2017 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до стаття 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановивши, що на час прийняття Антонівською сільською радою рішення від 31 березня 2011 року № 29 земельна ділянка за адресою Запорізька область, Вільнянський район, с. Геленджик, вул.. Степна, 22 вже перебувала у користуванні ОСОБА_5 та її вилучення у встановленому законом порядку не проводилось, тому позовні вимоги про визнання недійсним та скасування вказаного рішення сільської ради підлягають задоволенню виходячи з анступного.

Відповідно до частини першої статті 30 ЗК України у редакції 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно зі ст.. 56 ЗК України 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування.

Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 га.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Колегією суддів встановлено, що у рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа Антонівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено угоду про продаж житлового будинку № 22 по вул.. Степній, Вільнянського району, Запорізької області (Том 1, а. с. 11). Право власності зареєстровано 30 жовтня 2009 року.

Відповідно до ст.. 120 ЗК України разом з житловим будинком позивачу перейшла в користування земельна ділянка площею 0,7663га, яка раніше була закріплена за попереднім власником житлового будинку, про що внесені відомості в поземельну книгу, якою позивач користується з 2009 року (том 1, а.с. 91).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на день розгляду справи рішення на підставі якого ОСОБА_5 набула права власності на житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 набуло законної сили, право власності зареєстровано відповідно до вимог закону.

Крім того, як встановлено судом, 31.03.2011 п'ята сесія шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 29 про внесення змін до рішення № 39 від 09.10.2008 двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за яким збільшила земельну ділянку для виділу ОСОБА_3 до 0,7663га; виключила з п. 4 рішення № 39 строк шість місяців для виготовлення технічної документації.

Відповідно до ст.. ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених цією Конституцією.

За положеннями статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування у межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що 08.08.2017 на підставі рішення № 15 Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 14.07.2017 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25га за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Геленджик (село Червонокозацьке), вулиця Степна, земельна ділянка 22.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на час прийняття сільською радою рішення від 31.03.2011 в користуванні ОСОБА_5 вже перебувала спірна земельна ділянка, вилучення її не проводилось.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржниками в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржників норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: