ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5662/19 Справа № 199/1595/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа - ОСОБА_2 , про визнання припиненим правовідношення за договором поруки, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ "УкрСиббанк", ПАТ "Дельта Банк" про визнання припиненим правовідношення за договором поруки.

Вказувала, що 30 серпня 2007 року між нею та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" в особі начальника відділення №209 1-го ДТУ Агєєва О.О., який діяв на підставі довіреності №94 від 05 січня 2007 року, укладений договір поруки №0/2, відповідно до умов якого вона поручилася за виконання третьою особою зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30 серпня 2007 року.

Зазначала, що відповідно до п.1 договору поруки вона поручилася за невиконання третьою особою усіх зобов`язань перед банком за кредитним договором у повному обсязі відповідно до наступних умов: сума основного договору - 76.768 грн.; термін виконання основного зобов`язання - 29 серпня 2014 року.

Вказувала також на те, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав із ПАТ «Дельта банк» договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором та договором поруки. Таким чином, з 08 грудня 2011 року права та обов`язки за договором поруки та кредитним договором набуває ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на вимоги ч.4 ст.559 ЦК України позивач просила суд визнати припиненим правовідношення за договором поруки №0/2 від 30 серпня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (після внесення змін до установчих документів - ПАТ "УкрСиббанк") в особі начальника відділення №209 1 -го ДТУ Агєєва О.О., який діяв на підставі довіреності №94 від 05 січня 2007 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та незастосування закону, який підлягав застосуванню, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підлягає застосуванню ч.4 ст.559 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0 (а.с.10-18).

На забезпечення зобов`язання за кредитним договором 30 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений договір поруки №0/2 (а.с.8).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, від 29 квітня 2009 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно 65.800 грн. - заборгованості за кредитом, 5.546 грн.76 коп. - заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 413 грн.95 коп. - пені за кредитним договором №0 від 30 серпня 2007 року (а.с.102).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №2949, 2950 (а.с.62-99).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08 серпня 2018 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 49.264 грн.71 коп.(а.с.142-145).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором або за договором поруки у встановленому законом порядку не припинені та не виконані, новий термін виконання договору не встановлювався, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для застосування ч.4 ст.559 ЦК України, фактично апеляційна скарга не містить обґрунтування застосування вказаної норми права до виниклих правовідносин.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що в матеріалах справи (а.с.212) міститься судовий наказ Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2009 року, яким із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно 65.800 грн. заборгованості за кредитом, 5.546 грн.76 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 413 грн.95 коп. пені за кредитним договором №0 від 30 серпня 2007 року, доказів про виконання даного судового наказу позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.