ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2019 року

м.Харків

справа № 636/5117/18

провадження № 22-ц/818/2392/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Дьоміної О.П., в залі суду в місті Чугуїв Харківської області,-

в с т а н о в и в:

28 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з часу звернення з позовом і за минулий час.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 559 грн. щомісячно, починаючи з 03.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 704, 80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за попередній період, а саме: з моменту фактичного припинення шлюбних відносин і до листопада 2018 року у сумі 58 551 грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що з листопада 2013 року по 14 серпня 2018 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Проте фактично шлюбні відносини між ними припинилися з січня 2015 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 будь-якої допомоги по утриманню дитини не надавав. Вважає, що наявні підстави для стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за попередній період - з моменту припинення фактичних шлюбних відносин і до листопада 2018 року у розмірі 58 551 грн.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 січня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1 559 грн. щомісячно, починаючи з 03.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час є безпідставними, оскільки позивачкою не доведений факт ухилення відповідача від сплати аліментів.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.08.2018 року розірвано (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1559 грн. щомісячно, починаючи з 27.11.2018 року і до досягнення повноліття дитини. А також вважає, що з відповідача слід стягнути також аліменти на утримання доньки і за попередній період, а саме: з моменту фактичного припинення шлюбних відносин і до листопада 2018 року у розмірі 58 551 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов:

- до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались;

- особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо).

Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем не заперечується факт того, що фактичні шлюбні відносини припинилися між ним та позивачкою у 2015 році (а.с.41).

Матеріали справи свідчать про те, що 27 листопада 2018 року позивачка на адресу відповідача направила звернення з проханням надавати їй щомісячно фінансову допомогу у розмірі 1600 грн. для забезпечення доньки (а.с.76).

Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що до 27.11.2018 року ОСОБА_1 приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача на утримання доньки. При цьому просить суд стягнути аліменти з відповідача на утримання доньки з моменту припинення їх фактичних шлюбних відносин, з січня 2015 року.

Крім того відсутні докази ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів з 2015 року до подання позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки за минулий час.

Проте, визначаючи час, з якого присуджуються аліменти, суд не звернув уваги на те, що датою звернення до суду позивача є 28.11 2018 року, коли здана на пошту позовна заява, а не 03.12.2018 року, коли позов зареєстровано у суді.

Тому рішення суду у цій частині підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення аліментів за минулий час, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи і підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1. Рішення суду слід змінити. Визначити, що аліменти підлягають стягненню, починаючи з 28 листопада 2018 року. В частині відмови у стягненні аліментів за минулий час, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 січня 2019 року - змінити, визначити, що аліменти підлягають стягненню, починаючи з 28 листопада 2018 року.

В частині відмови у стягненні аліментів за минулий час, рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук