ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2270/19 Справа № 177/1061/18 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Данилівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Строговою Г.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повний текст рішення складено 12 жовтня 2018 року -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Данилівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом в обґрунтування якого зазначив, що 12 січня 2013 року померла його мати ОСОБА_2, яка за життя була членом КСП «Україна» та була включена до списку для отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай), а в подальшому і до списку громадян на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю на території Кіровської сільської ради.

На імя померлої був виготовлений державний акт на право власності на землю, в якому була допущена помилка в написанні прізвища, в звязку з чим для виправлення помилки оригінал Державного акту був повернутий до відділу Держкомзему у Криворізькому районі Дніпропетровської області.

Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті матері, однак постановою нотаріуса від 10.07.2013 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В порядку досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відділу Держкомзему у Криворізькому районі щодо повернення оригіналу Державного акту, але йому відмовлено у наданні відповідної інформації через її конфіденційність.

На підставі наведеного вище, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив зобовязати головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області внести зміни в Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_2, а саме замість прізвища «Тютюнник» вказати «Тютюник» та визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом у розмірі 4,8532 га.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що його мати ОСОБА_2, яка за життя була членом КСП «Україна» та була включена до списку для отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай), а в подальшому і до списку громадян на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю на території Кіровської сільської ради.

На імя померлої був виготовлений державний акт на право власності на землю, в якому була допущена помилка в написанні прізвища, в звязку з чим для виправлення помилки оригінал Державного акту був повернутий до відділу Держкомзему у Криворізькому районі Дніпропетровської області.

Крім того, судом не враховано, що спірній земельній ділянці площею 4,8532 був присвоєний кадастровий номер :04:001:0259.

Відзив на апеляційну скаргу не подався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника представника третьої особи Головного управління Держеокадастру в Дніпропетровській області ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 12 січня 2013 року померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №487818 (а.с.7).

Факт родинних відносин між позивачем та його матірю ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії VІ-КИ №380913 (а.с. 10).

За життя ОСОБА_2 була членом КСП «Україна» та під час реформування аграрного сектору колективного сільськогосподарського товариства і відповідно була включена до списку для отримання сертифікатів на право на земельну частку пай, а в подальшому і до списку громадян на виготовлення державних актів під номером 247, що підтверджується розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації № 514-р від 03.06.2003 «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам на території Кіровської сільської ради» (а.с.13-19).

ОСОБА_2 за життя розпорядження щодо належного їй майна на випадок смерті не зробила, заповіту не склала, що вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори ) № 34474682 від 09.07.2013 (а.с.66).

Відповідно до копії спадкової справи № 257/2013, заведеної Криворізькою районною державною нотаріальної конторою після смерті ОСОБА_2, померлої 12.01.2013 року, позивач як спадкоємець першої черги за законом 09.07.2013 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, інші спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_4 (чоловік померлої) та ОСОБА_5 (дочка померлої) звернулися до нотаріуса із заявою про відмову від належного їм спадкового майна на користь позивача ОСОБА_1 (а.с.51-69).

Постановою державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 10.07.2013 року № 1013/02-31 відмовлено ОСОБА_1 в одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 12 січня 2013 року, оскільки заявником не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що померла мати позивача ОСОБА_2 в установленному законом порядку не набула права власності на земельну ділянку оскільки лише звернулася до землевпорядної організації для складання документації із землеустрою, однак Державний акт про право власності на землю не отримала.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, в порядку ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ч.1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Як вбачається із матеріалів справи, мати позивача - ОСОБА_2, за життя була членом КСП «Україна» та під час реформування аграрного сектору колективного сільськогосподарського товариства і відповідно була включена до списку для отримання сертифікатів на право на земельну частку пай, а в подальшому і до списку громадян на виготовлення державних актів під номером 247, що підтверджується розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації № 514-р від 03.06.2003 року «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам на території Кіровської сільської ради» (а.с.13-19).

Отже, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку (пай) площею 4,8532 га, як член КСП «Україна», якому земельна ділянка була передана у колективну власність розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації № 514-р від 03.06.2003 «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам на території Кіровської сільської ради», тобто за її життя, проте в установленому законом порядку не встигла оформити свої права на неї, оскільки тільки лише звернулася до землевпорядної організації для складання документації із землеустрою, однак Державний акт про право власності на землю не отримала.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За обставин, оскільки позивач прийняв спадщину в установлений Законом строк, в тому числі і на земельну ділянку (пай) розміром 4,8532 га Кіровської (Данилівської) сільської ради , колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та визнання за ним права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 4,8532 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кіровської (Данилівської) сільської ради, кадастровий номер :04:001:0259.

Разом з тим колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо внесення змін до Державного акту на право власності на земельну ділянку, який виданий на імя ОСОБА_2, із зазначенням замість прізвища «Тютюнник» прізвища «Тютюник» задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 року N 2201-XII "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" не передбачається можливість внесення змін чи виправлень до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою чи державного акта на право власності на земельну ділянку.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 4,8532 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кіровської (Данилівської) сільської ради, кадастровий номер :04:001:0259.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: