Єдиний унікальний номер 225/2239/19 Номер провадження 22-ц/804/1790/19

Головуючий у 1-й інстанції Скиба М.М.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 225/2239/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, інших розрахунковим виплатам, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Торецьквугілля» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08 травня 2019 року (суддя Скиба М.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Торецьк Донецької області, текст повного судового рішення складено 08 травня 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» (далі ДП «Торецьквугілля») про стягнення заборгованості по заробітній платі, інших розрахункових виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він знаходився в трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема, з відокремленим підрозділом «Шахта «Північна». 03.01.2019 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели, а саме, не виплатили заборгованість по заробітній платі за грудень 2018 року та січень 2019 року, вихідну допомогу та одноразову допомогу за довголітню працю. Вважав, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинен виплатити середній заробіток за час затримки по день постановлення рішення.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 08 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11 773,91 грн. Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 52,77 грн. Стягнуто з ДП «Торецьквугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 735,44 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

ДП «Торецьквугілля» на вказане судове рішення подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що заробітна плата та розрахункові виплати при звільненні працівникам шахти, на якій працював позивач, виплачуються за рахунок коштів державної бюджетної програми «Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості». Також, судом не взято до уваги, що з 2016 року ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля», де працював, позивач, на підставі наказу № 174 від 18.10.2016 року повністю припинило роботи по видобутку рядового вугілля і тому власні кошти відсутні, через що і відсутня можливість своєчасного розрахунку зі звільненими працівниками.

Вказує, що на І півріччя 2019 року за кошторисом витрат ВП «Шахта «Північна» закладені кошти для виплат працівникам всіх сум, що належать їм від підприємства при звільненні за скороченням штату. 05 квітня 2019 року кошторис витрат ВП «Шахта «Північна» було підписано Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, а станом на 09 квітня 2019 року всі належні кошти були сплачені позивачу, а саме, заробітна плата, допомога по скороченню та допомога за довголітню працю, що підтверджується платіжним дорученням № 21 від 01.04.2019р., № 40 від 01.04.2019р.

У зв`язку із вищевикладеними доводами, скаржник вважає, що ДП «Торецьквугілля» в даному випадку не повинно нести відповідальність за затримку виплати заробітної плати та інших належних коштів при звільненні позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу ДП «Торецьквугілля» від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 ст. 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Крім того, згідно із частиною 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі спір виник із трудових правовідносин, тому така справа відповідно до вищевказаних норм розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач з 11.01.1989 року працював на ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 2к від 03.01.2019 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України.

Однак, в порушення положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з ОСОБА_1 належних до сплати сум по заборгованості по заробітній платі, допомогу по скороченню та допомогу за довголітню працю не провели. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 09 квітня 2019 року відповідно до платіжних доручень № 2, 25, 45, 58 від 01.04.2019 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем заборгованості по заробітній платі, допомоги по скороченню та допомоги за довголітню працю є порушенням статей 47 та 116 КЗпП України, у зв`язку з чим, на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати належних до сплати сум за період з 03 січня 2019 року по 09 квітня 2019 року в розмірі 11 773,91 грн.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

За ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно із пунктом 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За пунктом 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні в порушення положень ст. 116 КЗпП України з ним не було проведено повного розрахунку, в свою чергу, остаточний розрахунок відповідача з позивачем проведено 09 квітня 2019 року.

Вищевказані встановлені обставини відповідач не оспорює.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.01.2019 року по 09.04.2019 року на загальну суму 11 773,91 грн.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відсутність вини у затримці виплати належних позивачеві сум при звільненні відповідачем не доведено. В свою чергу, відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги стосовно того, що заробітна плата та розрахункові виплати при звільненні працівникам шахти, на якій працював позивач, виплачуються за рахунок коштів державної бюджетної програми «Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості» та той факт, що з 2016 року ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля», де працював, позивач, на підставі наказу № 174 від 18.10.2016 року повністю припинило роботи по видобутку рядового вугілля і тому власні кошти відсутні, через що і відсутня можливість своєчасного розрахунку зі звільненими працівниками.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

За пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Торецьквугілля» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: В.Б. Азевич

Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова