Справа № 340/87/18
Провадження № 22-ц/4808/747/19
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду від 21 березня 2019 року, в складі судді Бучинського А.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Верховинська селищна рада Івано-Франківської області, Ільцівська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області про встановлення факту приналежності господарства до суспільної групи колгоспний двір та визнання права власності на частину домоволодіння,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту приналежності господарства до суспільної групи колгоспний двір та визнання права власності на частину будинковолодіння.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входять житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,3666 га. Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, де дізнався про те, що із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 звернулися також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, вважає, що господарство №128 в с Ільці, присілок Флесівка АДРЕСА_2 Верховинського району, Івано-Франківської області в повній мірі не належало на час смерті його матері, оскільки станом на 15 квітня 1991 року належало до категорії «колгоспний двір», а він як член даного колгоспного двору, який проживав разом з матір`ю, яка була головою двору, має рівну частку на майно у даному дворі. Господарство належало до категорії «колгоспний двір», що підтверджується тим, що мати ОСОБА_4 була членом колгоспу ім. Коцюбинського, працювала у колгоспі, бригада №2 та вибула з членів колгоспу у 1992 році. Також ОСОБА_4 , як колгоспниці колгоспу ім. Коцюбинського засіданням виконавчого комітету Верховинської районної ради було надано дозвіл на перебудову житлового будинку. Крім того, він також був членом даного колгоспу з 1980 року, працював у цеху допоміжних промислів і інтер`єрній бригаді та вибув із членів колгоспу у 1993 році. Він та члени його сім`ї проживали у спірному колгоспному дворі і протягом всього часу своєю працею і коштами брали участь у веденні спільного господарства двору та придбанні його майна.

Оскільки, спірне майно являється колгоспним двором, то він має право на ? його частину, тому позивач просив встановити факт приналежності станом на 15 квітня 1991 року господарства №128 в с. Ільці прис. Флесівка Верховинського району, головою якого була ОСОБА_4 до суспільної групи колгоспний двір та визнати за ним право власності на ? частини зазначеного домоволодіння.

Ухвалами Верховинського районного суду від 17.05.2018 року та 11.10.2018 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено Верховинську селищну раду та Ільцівську сільську раду.

Рішенням Верховинського районного суду від 21 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю вимог.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ним не доведено категорію суспільної групи двору, його членство в колгоспі ім. М. Коцюбинського членство його покійної матері, не представлено доказів спільного проживання з матір`ю в останні 3 роки, що передували 15.04.1991 року, а також той факт, що спірне господарство віднесено до суспільної групи колгоспний двір.

Суд першої інстанції постановляючи рішення вказував про те, що у погосподарських книгах Ільцівської сільської ради станом на 01.01.1991 року інформації щодо суспільної групи господарства за адресою с. Ільці присилок Флесівка Верховинського району за особовим рахунком № НОМЕР_1 немає, оскільки село Ільці входило до Верховинської селищної ради, а сільська рада створена лише в грудні 1993 року, що підтверджується архівною довідкою Івано-Франківського обласного архіву від 31.08.2018 року. Ільцівська сільська рада була утворена 29.12.1993 року.

Апелянт зазначив, що його покійна матір була членом колгоспу ім. Коцюбинського, відповідно суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства. У погосподарських книгах Ільцівської сільської ради за 1991-1995 роки не вказано суспільну групу господарства, головою якого була мати, а зазначено що ОСОБА_1 є членом даного двору та вказано місце роботи - колгосп ім. Коцюбинського.

На думку апелянта поза увагою суду залишена та обставина, що згідно порядку ведення погосподарського обліку, який визначався «вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах», члени колективних сільськогосподарських підприємств (колгоспів), які працюють в міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи працівників колективних сільськогосподарських підприємств (колгоспників).

Як вбачається з копії трудової книжки після закінчення ПТУ №5 та призову в армію він з 1977 року працював у Перегінській міжколгоспній будівельній організації «Райміжкомбуд», а з 1980 року по 1996 рік працював в колгоспі ім. Коцюбинського.

Доказом його членства в колгоспі за період з січня 1980 року по грудень 1994 року є також те, що йому перераховувались вироблені трудодні, що згідно примірного статуту колгоспу трудодні нараховувались лише колгоспникам.

Суд не взяв до уваги, що йому як члену колгоспу було нараховано та виплачено в 1996 році майновий пай в сумі 36, 224.000 крб. що підтверджується довідкою №188 від 31.03.1996 року яка видана правлінням колгоспу ім. Коцюбинського.

Також на думку апелянта, судом не взято до уваги архівну довідку від 21.03.2017 року про те, що померла матір ОСОБА_4 працювала в колгоспі і вибула з членів колгоспу в 1992 році, що підтверджується книгою нарахувань заробітної плати, рах.№70.

Щодо посилань суду про те, що не має підтвердження того, що він брав участь у веденні спільного господарства колгоспного двору разом з ОСОБА_4 спростовується матеріалами справи, а саме в колгоспі ім. Коцюбинського відпускались лісоматеріали померлій матері та йому. Це також є підтвердження тому, що дані матеріали могли бути відпущені тільки членам колгоспу. (а.с.68, 71-74, 75,76,79)

Згідно довідки сільської ради від 21.06.2017 року він та його дружина ОСОБА_5 були зареєстровані і проживали в господарстві головою якого була покійна матір ОСОБА_4 протягом 1994-1995 р.р, а з 1996 по 2000 роки відомостей немає. Згідно погосподарської книги №2 проживали в період з 2001 по 2005 р.р., а згідно плану забудови земельної ділянки у своє господарство вони перейшли в 2004 році, при цьому продовжували вести спільне господарство разом з матір`ю.

Апелянт, посилаючись на те, що поданим ним доказам суд не дав належної правової оцінки, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції законне та обгрунтоване. Вважає, що позивачем не представлено суду доказів приналежності спірного господарства до суспільної групи «колгоспний двір» та проживання позивач в даному будинковолодінні до 1991 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Треті особи - представник Верховинської селищної ради Івано-Франківської області, представник Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Селищний голова Верховинської селищної ради 02 липня 2019 року надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника селищної ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту приналежності спірного господарства до суспільної групи господарств - колгоспний двір, та спільного проживання, ведення спільного господарства з ОСОБА_4 протягом останніх трьох років що передували 15.04.1991 року.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , мати позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 , на який відсутні правовстановлюючі документи.

Згідно заповіту від 11 листопада 2005 року ОСОБА_4 належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, частину земельної ділянки площею 0,2966 га, а також все інше належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла внучці ОСОБА_2 ; частину земельної ділянки 0,07 га заповіла синові ОСОБА_3 (а.с.8).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся позивач ОСОБА_1 , та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини за заповітом.

Рішенням Верховинського районного суду від 03.07.2017 (а.с.24) встановлено факт, що зазначена в свідоцтві про смерть ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється матір`ю ОСОБА_1 .

Позивач, ОСОБА_3 , посилаючись на те, що господарство № АДРЕСА_1 в с. Ільці прис. Флесівка, у якому він проживав разом з матір`ю, станом на 15 квітня 1991 року належало до суспільної групи «колгоспний двір», просив визнати за ним як за членом колгоспного двору право власності на ? частину домоволодіння.

З огляду на те, що предметом розгляду вказаного позову є з`ясування питання приналежності господарства до суспільної групи «колгоспний двір» та права позивача на частку в майні такого «колгоспного двору», то при його вирішенні застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963 року).

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Виключення складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу, такі господарства незалежно від роду занять голови сім`ї відносяться до господарств колгоспників. Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

Так, із відповіді на запит суду першої інстанції від 05.11.2018 №513/02-15/10 Верховинської селищної ради (а.с.171) встановлено, що відомості щодо погосопдарських книг відносно госопоарства №128 в с. Ільці присілок Флесівка за період з 1987 по 1992 роки в селищній раді відсутні.

Згідно повідомлення Державного архіву Івано-Франківської області від 31.08.2018 за №52/06-07 погосоподарські книги с. Ільці прис. Флесівка Веховинського району на зберігання до Державного архіву не надходили (а.с.136).

Ільцівською сільською радою Верховинського району (лист від 01.09.2018 № 63/02.2-12)(а.с.148) надано виписки з погосподарських книг з часу утворення сільської ради з 1994 року, однак погосподарська книга з 1996 по 2000 рік відсутня в архівних документах сільської ради.

Із записів погосподарської книги за 1994-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_1 , адреса господарства АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_8 являється головою двору, члени двору: син ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_9 особистій власності господарства зазначено жилий будинок загальною площею 63 м кв, житловою 36 м кв. Записи щодо віднесення вказаного господарства до суспільної групи «колгоспний» чи «робітничий» двір відсутні.

З огдяду на те, що погосподарські книги с. Ільці за період до 15 квітн 1991 року, у яких визначався тип госопдарства - відсутні, то ОСОБА_1 заявив позов про встановлення факту приналежності спірного господарства до суспільної групи «колгоспний двір».

Такі вимоги позивач обгрунтовував тим, що його мати ОСОБА_8 (голова господарства), являлась членом колгоспу ім. Коцюбинського з 1957 року та вибула із членів колгоспу у 1992 році.

З огляду на те, що з архівного відділу Верховинської райдержадміністрації на вимогу суду надавалися неповні та суперечливі дані щодо роботи та членства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у колгоспі ім. Коцюбинського, часткового збереження у державному архіві первинних документів щодо діяльності колгоспу ім. Коцюбинського, апеляційний суд дійшов висновку про долучення до матеріалів справи письмових доказів, які позивач з об`єктивних причин не подав до суду першої інстанції, а їх достовірність не заперечуєься представником відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до п.3 розділу 2 та п.64, п.66 розділу 10 «Примірного статуту колгоспу», який прийнятий на ІУ Всесоюзному з`їзді колгоспників, членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання та здатні брати участь у здійсненні цілей і завдань колгоспу.

Прийняття в члени колгоспу здійснюється загальними зборами колгоспників або зборами уповноважених. На кожного члена колгоспу ведеться «Трудова книжка колгоспника» єдиного зразка.

Позивачем не представлено суду рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Коцюбинського, що діяв на території с. Ільці Верховинського району, про прийняття його матері ОСОБА_4 та його в члени колгоспу, натомість позивачем представлено суду ряд доказів які дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_4 дійсно являллась членом колгоспу ім. Коцюбинського.

Так, згідно архівних довідок, виданих Верховинською районною державною адміністрацією від 01.03.2017 року та 03.02.2018 року - ОСОБА_4 працювала в колгоспі ім. Коцюбинського в бригаді №2 з 1957 року де їй нараховувалась заробітна плата і вибула з членів колгоспу в 1992 році, довідки видані на підставі ф3, оп.1-с, книги нарахування заробітної плати за рах.70.підстава видачі (а.с.18,19).

Згідно архівної довідки Верховинської районної ради від 10.07.2017 року№28/01-23 вбачається, що в архівному фонді колгоспу ім. Коцюбинського, в книгах нарахування заробітної плати, є відомості що ОСОБА_1 працював в колгоспі, допоміжні промисли, інтер`єрна бригада та вибув з членів колгоспу в 1993 році. (а.с.20)

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 30.01.1980 року прийнятий на посаду столяром-будівельником колгоспу ім. Коцюбинського, а 03.04.1993 року звільнений з роботи у зв`язку з скороченням чисельності працюючих (а.с.21).

Згідно відповіді архівного відділу Верховинської райдержадміністрації від 26.02.2019 року в книгах протоколів засідань колгоспу імені Коцюбинського за 1957-1959 роки відсутні записи про прийняття ОСОБА_4 в члени колгоспу та вибуття з колгоспу у 1986 році по досягненню пенсійного віку, по відомостях нарахування заробітної плати, бригада №2 вона брала участь у колгоспному виробництві до 1992 року. Щодо ОСОБА_1 у відомостях нарахування заробітної плати є відомості що він приймав участь у колгоспному виробництві та виконував мінімум трудоднів до 1993 року. (а.с.215).

Згідно архівних довідок від 21.02.2017 року № К-76 та № 20/01-23 від 14.05.2019 року відповідно вбачається, що ОСОБА_1 перебував членом колгоспів, по наявних докумнетах працював у колгоспі ім. Коцюбинського з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1994 року із зазначенням вироблених зверх встановлених трудоднів у період з 1980 по 1992 рік, ОСОБА_4 працювала у колгоспі ім. Коцюбинського з 1957 року по 1992 роки із зазначенням вироблених нею трудоднів. (а.с.9, 50 т.2)

Крім того, правлінням колгоспу ім. Коцюбинського 31.03.1996 року видано ОСОБА_1 довідку для пред`явлення у Верховинський районний центр зайнятості про те, що йому нарахована і виплачена у 1996 році пайова участь на суму 36224 000 крб (т.2 а.с.8).

Із змісту рішень виконавчого комітету Верховинської районної ради народних депутатів від 21.03.1985 року №27 та від 10.04.1985 року №38 вбачається, що ОСОБА_8 , як колгоспниці колгоспу ім. Коцюбинського, дозволено перебудову житлового будинку на своїй присадибній ділянці в АДРЕСА_1 та дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на ділянці виділеній зборами уповноважених (а.с.22-23).

Як вбачається із протоколу №10 засідання правління колгоспу ім. Коцюбинського від 25 травня 1966 року за результатом розгляду заяв колгоспників - ОСОБА_8 за її заявою було видано із каси колгоспу 100 крб на будівлю стайні в рахунок заробітної плати строком на 4 місяці.

Крім того, згідно копії направлення ради соціального забезпечення колгоспу ім. Коцюбинського від 23.01.1981 року - колгоспницю ОСОБА_8 направлено на ЛКК, яка буде мати право на пенсію по інвалідності якщо буде визнана інвалідом 1 або 2 групи.

У картці амбулаторного хворого ОСОБА_4 (1970) зазаначено місце роботи останньої колгосп Коцюбинського колгоспниця.

Крім того, у засіданні апеляційного суду за клопотанням представника апелянта оглянуто оригінал та долучено до матеріалів справи копію трудової книжки колгоспника ОСОБА_4 № НОМЕР_2 , відповідно до записів у якій ОСОБА_4 прийнята на роботу у колгосп ім. Коцюбинського бригада №2 різноробочою та 31.12.1988 року звільнена з роботи за власним бажанням.

Відповідно до п. 2 постанови Ради Міністрів СРСР із змінами внесеними від 15.08.1990 року «Про трудові книжки колгоспників» - трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени

колгоспу.

Згідно будинкової книги по Ільцівській сільській раді ОСОБА_10 , який прибув з с. Верховина 12.02 1991 року зареєстрований на посттійне місце проживання с. Ільці прис. Флесівка Верховинського району. (а.с. 198 т.1).

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року у господарстві за адресою прис. Флесівка. АДРЕСА_3 в АДРЕСА_4 Ільці проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як голова двору та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 її син.

З огляду на зібрані докази у їх сукупності, апеляційний приходить до висновку, про те, що ОСОБА_4 була членом колгоспу ім. Коцюбинського та станом на 15 квітня 1991 року являлась головою «колгоспного двору», позивач ОСОБА_10 являвся працездатним членом колгоспного двору.

За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 своєю працею та коштами брав участь у веденні спільного госопдарства разом з матір`ю ОСОБА_4 . Позивачем представлено ряд письмових доказів про те, що в колгоспі ім. Коцюбинського ОСОБА_4 та йому відпускалися лісоматеріали (т. а.с. 68, 72-76), також подано докази придбання ними інших будівельних матеріалів на протязі 1986-1989 років (т.1 а.с. 69, 70), на ім`я позивача відпускалися дрова (а.с.77-78).

Встановлено також що ОСОБА_4 було надано дозвіл на перебудову житлового будинку на своїй присадибній ділянці, а після завершення будівництва старий будинок підлягав знесенню, однак старий будинок не було знесено, а відремонтовано, і до переходу у 2004 році ОСОБА_10 у власний будинок, він разом із сім`єю (дружиною та дочкою) проживав разом з матір`ю у спірному домоволодінні.

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили обставини ведення спільного госоподарства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Заперечення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (рідних сестер позивача) про те, що ОСОБА_1 не вів спільне госоподарство з матір`ю ОСОБА_4 спротсовуються їхніми ж поясненнями про те, що позивач на території господарства здійснював переобладнання госоподарського приміщення у житловий будинок для власного проживання, який у подальшому зі згоди ОСОБА_4 був переданий у його власність.

Таким чином, зібраними доказами доведено, що ОСОБА_1 своєю працею і коштами брав у часть у веденні загального господарства двору та не втратив право на частку у його майні станом на 15 квітня 1991 року та виходячи із рівності часток членів колгоспного двору має право на ? частини спірного домоволодіння.

Оскільки свисновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам, то постановлене рішення відповідно до вимог смт. 376 ЦПК України підялгає скасуванню з постановленням новрого рішення про задовоелння позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Верховинського районного суду від 21 березня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт приналежності станом на 15 квітня 1991 року господарства №128 в с. Ільці прис. Флесівка Верховинського району головою якого була ОСОБА_4 до суспільної групи - колгоспний двір.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко