ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 642/344/18

провадження № 22-ц/818/468/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Ольховського Є.Б. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2018 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, шляхом виплати аліментів на особовий рахунок дитини у відділеннях Ощадбанку, або з перерахуванням коштів на користь опікуна, прийомної сім'ї, державного закладу, до яких буде влаштовано дитину. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, шляхом виплати аліментів на особовий рахунок дитини у відділеннях Ощадбанку, або з перерахуванням коштів на користь опікуна, прийомної сім'ї, державного закладу, до яких буде влаштовано дитину.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2018 року стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави у сумі 3 524 грн., тобто по 1 762 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою заходу. Разом з тим, до відповідачів, як батьків малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не застосовувалися навіть попередження. Вважає, що позбавлення батьківських прав без використання інших важелів впливу є передчасним та таким, що не відповідає інтересам дитини.

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення з них аліментів на утримання малолітнього сина.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу відповідачі мають сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах (батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків) (а.с.8).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із малолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

З 25.05.2016 року по 30.05.2016 року відповідачі перебували на стаціонарному лікуванні у відділенні №3 КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня».

Згідно довідки старшого лейтенанта поліції ДОП Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області від 05 лютого 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час проживання на дільниці зарекомендували себе з негативного боку (зловживають спиртними напоями, ніде не працюють). Неодноразово складалися адміністративні протоколи відносно відповідачів. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проводилися профілактичні бесіди, однак вони не реагують, належних висновків для себе не роблять (а.с.35-36).

Як на підставу позовних вимог Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1, посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від виконання ними батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зловживають спиртними напоями, що негативно впливає на складову виховання дитини. Позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення з них аліментів на утримання їх сина.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує І молодшу групу ДНЗ №320 з 01.09.2017 року (а.с.6). У вересні 2017 року дитина відвідувала дитячий садок із 21 робочого дня - 10 днів (11 днів відсутні за хворобою); у жовтні 2017 року із 21 робочого дня - 12 днів (9 днів відсутні за хворобою); у листопаді із 22 робочих днів - 8 днів (14 днів відсутні за хворобою); у грудні - із 20 робочих днів 6 днів (14 днів відсутні за хворобою). Мати ОСОБА_1 приходила забирати дитину з дитячого садка з перегаром, а батько - у нетверезому стані. Батько дитини - ОСОБА_3 поводився агресивно, ображав працівників групи (а.с.6).

Згідно інформації КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19» від 01.07.2017 року вбачається, що 17 січня 2018 року у поліклінічне відділення лікарні до кабінету лікаря-педіатра дільничного звернувся батько з дитиною у вкрай збуджуваному стані з неадекватною поведінкою. З'ясовано, зо батько ОСОБА_3, дитина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час візиту до лікаря батько знущався з дитини (підвішував дитину на шарфі, штовхав, намагався стати на дитину ногами), лаявся нецензурною лайкою, не міг пояснити, яка довідка йому потрібна. Під час перебування у лікарні батько вживав спиртові настойки (а.с.7).

Відповідно довідки КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19» від 15.03.2018 року також встановлено, що 17 січня 2018 року до лікарні було доставлено дитину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкала разом з батьками та бабусею за адресою: АДРЕСА_1. Хлопчик був в занедбаному стані. За час знаходження дитини в стаціонарі лікарні його відвідувала бабуся та піклувалася ним. Мати відвідувала двічі, батько - жодного разу (а.с.37).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Висновок суду першої інстанції про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з висновком суду про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи з наступного.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Судовим розглядом встановлено, що мати ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1. Дитина відвідує дитячий садок. Мати забирає дитину з дитячого садка (часто з перегаром). За час знаходження дитини в стаціонарі лікарні, мати відвідувала сина.

З акту, складеного співробітниками Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний Будинок дитини №2» від 03.04.2019 року №226, вбачається, що за період знаходження дитини ОСОБА_1 у дитячому будинку №2 мати постійно відвідує сина.

Зазначені обставини свідчать, на думку суду, про можливість змінити на краще поведінку матері. При цьому колегія суддів враховує, що жодних доказів застосування насильства до дитини з боку матері, - матеріали справи не містять.

Належним чином підтверджених доказів притягнення матері до адміністративної відповідальності у зв'язку із неналежним виконанням нею батьківських обов'язків, - суду також не надано. Надані дві непосвідчені копії постанов у адміністративних справах стосовно «Особи1» від 03.08.2016 року та від 28.02.2018 року, які не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками, - суду не надано. Внаслідок чого судова колегія не вбачає підстав для застосування крайнього заходу та позбавлення відповідачку батьківських прав стосовно сина.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав стосовно сина, - недостатньо.

Натомість із досліджених судом доказів, у їх сукупності, вбачається, що ОСОБА_2 приділяє мало уваги сину, його розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, внаслідок чого, колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_1, а на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як орган опіки та піклування Харківської міської ради, покласти контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов'язків по відношенню до сина .

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції лише в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з відсутністю на даний час підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відсутні і підстави для стягнення аліментів за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як з неї, так і з ОСОБА_3.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з прийняттям нової постанови, про відмову у задоволенні позову у вказаній частині. ОСОБА_2 слід попередити про необхідність належного виконання обов'язків по вихованню і утриманню дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_2. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Також підлягає скасуванню і додаткове рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в дохід держави у розмірі 1762 грн.

Проте відмова у задоволенні позову в цій частині не позбавляє позивача права звертатись з аналогічним позовом в подальшому у разі продовження ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків.

Керуючись ст. 367, 374, 376 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - скасувати та відмовити у задоволенні позову у зазначеній частині.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов'язків по вихованню і утриманню дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в дохід держави у розмірі 1762 грн. - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 26.04.2019 року.