Справа № 461/3675/17 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/1353/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2018 року в складі судді Городецької Л.М. в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна про визнання недійсним договору іпотеки,-

встановила:

В травні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ПАТ «Універсал Банк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса ЛМНО Нор Н.М. про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування вимог покликалася на те, що 04 липня 2007 року її колишній чоловік ОСОБА_6, використавши неправдиві відомості, уклав кредитний договір №11-1/440к-07 з ВАТ "Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк". Цього ж дня, на забезпечення кредитного договору, він уклав з банком договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М, зареєстрований в реєстрі за №4874., предметом якого є квартира АДРЕСА_1 яка на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 12.03.2015 року є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частці.

Однак, незважаючи на те, що квартира перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача, у спірному договорі зазначено, що дана квартира належить іпотекодавцю, тобто ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № Г-02417. Стверджує, що працівникам банку було відомо про наявність у ОСОБА_6 дружини, адже у день укладення кредитного договору відповідач від її імені підписав з ПАТ "Універсал Банк" договір поруки для забезпечення кредитного договору №11-1/440к-07. На її думку, дії Банку та ОСОБА_8 щодо укладення спірного договору іпотеки були повністю узгодженими. Вказує, що оскільки вона не давала згоду на укладення договору іпотеки, і дізналася про такий після ознайомлення із матеріалами кримінальної справи у 2016 році, вказаний вище договір є недійсним.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 вересня 2017 року просила суд визнати недійсними: договір іпотеки від 04.07.2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 4874; додатковий договір від 29.07.2009 року до договору іпотеки, посвідчений Нор. Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 04.07.2007 року за реєстровим № 4874; Договір про внесення змін та доповнень від 27.12.2010 року до договору іпотеки від 04.07.2007 року, посвідчений Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 4874, договір про внесення змін та доповнень від 30,03.2012 року до договору іпотеки від 04.07.2007 року, посвідчений Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 4874. Виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 04.07.2007 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4874, а саме нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про визнання недійсним договору іпотеки задоволено.

Визнано недійсними: договір іпотеки від 04.07.2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4874; додатковий договір від 29.07.2009 року до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор. Н.М., 04.07.2007 року за реєстровим № 4874; Договір про внесення змін та доповнень від 27.12.2010 року до договору іпотеки від 04.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. за реєстровим № 4874; Договір про внесення змін та доповнень від 30.03.2012 року до договору іпотеки від 04.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., за реєстровим № 4874.

Виключено з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 04.07.2007 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4874, а саме нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 960 гривень сплаченого судового збору.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_5 960 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Універсал Банк», вважає таким, що винесено з невідповідністю обставинам справи та з порушенням норм матеріального права.

Звертає увагу, що відсутність згоди одного із співвласників на передачу в іпотеку майна сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним, при цьому відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Крім цього, покликається на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2015 року встановлено, що предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 загальною площею 260,7 кв.м., визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнано за ними по Ѕ частці на вказану квартиру.

На момент укладення оспорюваного договору іпотеки це нерухоме майно було зареєстровано на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_6

В свою чергу, відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов»язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2018 року і постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представник а відповідача ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представників позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що позивачка по справі не знала про укладення договору іпотеки та додаткових договорів до нього, не надавала згоду на їх укладення, підписи на заявах-згодах на укладення договору іпотеки та додатків були підроблені, так само як були підробленими підписи на договорах поруки відповідачем ОСОБА_6, про що свідчить наявний у матеріалах справи висновок експерта № 6/154 від 23 березня 2017 року.

Судом встановлено, що 04 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено Кредитний договір № 11-1/440к-07 на загальну суму 420000 дол. США з терміном повернення кредиту до 03.07.2027 року. В подальшому, 10.07.2009 року, 29.07.2009 року, 10.12.2010 року, 27.12.2010 року, 10.03.2012 року та 29.03.2012 року між банком та позичальником укладено додаткові угоди до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 04 липня 2007 року між ОСОБА_6, як іпотекодавцем та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Окрім спірного договору іпотеки, відповідачами по справі укладено додаткові договори до договору іпотеки від 29.07.2009 року, від 27.12.2010 року та від 30.03.2012 року.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується рішенням апеляційного суду Львівської області у справі №22-ц/1390/200/15 від 12 березня 2015 року (а.с.12-13).

Згідно із ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згідно із частиною четвертою статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що відсутність згоди співвласника майна на розпорядження майном сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного іншим співвласником, недійсним, оскільки такі висновки не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, і вважає, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов'язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_5 не знала про укладення договору іпотеки та додаткових договорів до нього, не надавала згоду на їх укладення. Підписи на заявах-згодах на укладення договору іпотеки та додатків були підроблені, так само як були підробленими підписи на договорах поруки відповідачем ОСОБА_6, про що свідчить наявний у матеріалах справи висновок експерта № 6/154 від 23 березня 2017 року (а.с. 18-21).

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст, 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про визнання недійсним договору іпотеки від 04.07.2007 року, а також укладених договорів про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, як таких, що не відповідають вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки в даній ситуації іпотекодавець ОСОБА_6 діяв недобросовісно, подав підроблену заяву від імені ОСОБА_5 про надання згоди чоловіку ОСОБА_6 на взяття кредиту та передачу в іпотеку придбаної під час подружнього життя АДРЕСА_2, при цьому укладення оспорюваного договору призвело до порушення та звуження обсягу права ОСОБА_5

В свою чергу, відповідно до ч. 13 ст. 265 ЦПК України, у разі визнання судом недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором, суд накладає на таке майно арешт. Такий арешт може бути скасовано з підстав, передбачених законом.

На зазначену норму процесуального закону суд першої інстанції увагу не звернув, відтак рішення суду першої інстанції необхідно змінити, доповнивши резолютивну частину оскаржуваного рішення абзацом третім відповідного змісту. Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2018 року - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом шостим в наступній редакції:

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Врешті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк