ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/31/18 Номер провадження 22-ц/814/1877/19Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник відповідача - адвокат Юхимович В.Ф.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 06 березня 2019 року,ухвалене суддею Татіщевою Я.В., повний текст рішення складено - 11 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Нове-2», третя особа: Державний реєстратор Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Селянського фермерського господарства «Нове-2», третя особа: Державний реєстратор Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,3196 га, яка розташована на території Почаївської сільської ради, з кадастровим номером НОМЕР_1 . Між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вище зазначеної земельної ділянки № б/н від 02 жовтня 2013 року строком на 5 років. Коли 01 серпня 2015 року позивач отримувала орендну плату за основним договором, представник відповідача попросив поставити підпис на аркуші паперу для того, щоб засвідчити факт отримання орендної плати. Користуючись похилим віком, поганим зором та довірою позивача, представник відповідача підмінив аркуші паперу. Позивач вважала, що вона поставила підпис за факт отримання орендної плати, а насправді підписала додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 02.10.2013 року, яка вносила зміни до основного договору та продовжувала строк його дії до 01.08.2029 року. За зверненням представника відповідача та на підставі додаткової угоди державним реєстратором прав на нерухоме майно Гребінківського районного управління юстиції було прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року. У зв`язку з тим, що додаткову угоду було підписано під впливом обману, вона укладена тільки в одному примірнику, отже позивач та орган, який зареєстрував додаткову угоду, не мають оригінальних примірників. Позивач дізналася про наявність додаткової угоди, коли її представник заявив орендарю про намір позивача не продовжувати договір оренди та обробляти земельну ділянку після закінчення строку дії договору оренди самостійно. Відповідач не підтримав намір позивача, спираючись на те, що між ними була підписана додаткова угода, яка продовжує строк дії основного договору. На неодноразові звернення позивача з вимогою ознайомитися з додатковою угодою відповідач надав її копію тільки 05.08.2016 року. 29.09.2017 року відповідачу рекомендованим листом надіслано претензію з вимогою розірвати договір за взаємною згодою сторін та звернутися до Реєстраційної служби з вимогою скасувати рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2015 року. Згідно інформації про поштове відправлення лист отримано відповідачем 03.10.2017 року, проте відповіді так і не надійшло. Позивач вважає, що вона була введена в оману та не могла правильно оцінити фактичні обставини правочину, адже умови додаткової угоди не були нею прочитані, або зачитані їй. У разі їх прочитання вона б не підписала додаткової угоди, адже мала інші плани на дану земельну ділянку. Таким чином, волевиявлення не співпадало з волею позивача, а помилка щодо природи підписаного нею документа та його наслідків є істотною. Просила суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 02.10.2013 року, зареєстрованого 01.03.2014 року за № 4843214 від 01.08.2015 року; скасувати рішення Реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року та зобов`язати Реєстраційну службу Гребінківського РУЮ внести зміни до запису про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав за номером 4843213 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 08 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, пов`язані зі скасуванням рішення Реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 06 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Нове-2», третя особа: Державний реєстратор Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 вважає, що її було введено в оману, у зв`язку з чим вона не могла правильно оцінити фактичні обставини правочину, адже умови додаткової угоди не були нею прочитані, або зачитані їй. У разі їх прочитання вона б не підписала додаткової угоди, адже мала інші плани на дану земельну ділянку. Таким чином, волевиявлення не співпадало з її волею, а помилка щодо природи підписаного нею документа та його наслідків є істотною. Проте, в суді першої інстанції, ОСОБА_1 в судовому засіданні було підтверджено факт підвищення орендної плати з часу укладення додаткової угоди та не доведено факту введення відповідачем її в оману, як і те, що правочин був вчинений під впливом помилки, а також позивачем не доведена відсутність її волевиявлення, власника земельної ділянки, на момент укладення додаткової угоди до договору оренди землі. Даний факт не підтвердили в судовому засіданні також свідки, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 була введена в оману та не могла правильно оцінити фактичні обставини правочину, адже умови додаткової угоди не були нею прочитані, або зачитані їй. У разі їх прочитання вона б не підписала додаткової угоди, адже мала інші плани щодо користування даною земельною ділянкою. Таким чином, волевиявлення не співпадає з волею ОСОБА_1 , а помилка щодо природи підписаного нею документа та його наслідків є істотною. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові у справі № 6-93цс16 від 16.03.2016 року, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі. Правочин, вчинений під впливом помилки, належить до оспорюваних. Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визначення правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Істотність помилки встановлює суд. ОСОБА_1 зазначає, що помилка щодо природи підписаного нею документу та його наслідки є істотними, оскільки ОСОБА_1 не мала наміру збільшувати строк оренди земельної ділянки, а у зв`язку з продовженням строку позбавлення права користування і вільного розпорядження земельною ділянкою до 2029 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання апеляційного суду вдруге не з`явилася позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ковальчук Л.І., остання надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці за кордоном до 06.08.2019 р., що квитки для подорожі були придбані ще до часу призначення справи до розгляду, проте, належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин відсутності у судовому засідання адвокат не надала. Крім цього, у попереднє судове засідання, яке призначалося на 17.07.2019 р., адвокат Ковальчук Л.І. також надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншій справі у Жовтневому суді м. Дніпра, проте, доказів про зайнятість в іншій справі не додано до заяви.

Згідно ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,320 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Ульяновської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 7).

Згідно договору оренди землі від 02 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Нове -2», в особі голови ОСОБА_2 , укладено договір оренди землі, що знаходиться на території Ульяновської (Почаївської) сільської ради Гребінківського району Полтавської області строком на 5 років, зокрема, площею 3,3197 га, кадастровий номер НОМЕР_1 . Вище вказаний договір оренди зареєстрований 01.03.2014 року у Реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено відповідний запис за № 4843213 (а.с. 9-11).

Згідно п. 3.1 вище зазначеного договору його укладено строком на п`ять років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно п. 14.1 прикінцевих положень договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже, з огляду на те, що договір від 02.10.2013 р. зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 01.03.2014 року, строк його дії до 01.03.2019 року.

Згідно копії додаткової угоди до договору оренди землі № б/н від 20.10.2013 року, зареєстрованого 03.03.2014 року за № 4843213, орендодавець ОСОБА_1 , з однієї сторони, та Селянське (фермерське) господарство «Нове 2», в особі голови ОСОБА_2 , уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 , що знаходиться на території Ульяновської сільської ради, який зареєстрований у Реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції за № 4843213 від 01.03.2014 року, яким, зокрема, внесли зміни до п. 3.1 договору, виклавши його у такій редакції: «Цей договір укладено строком до 01.08.2029 року, починаючи із дня реєстрації додаткової угоди». Крім того, п. 14.6 викладено у наступній редакції: «Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин». Додаткову угоду ОСОБА_1 отримала 05.08.2016 року, про що свідчить її підпис (а.с. 12).

Як вбачається з копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Гребінківського РУЮ Полтавської області про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року, що внесено зміни до договору оренди землі на підставі підписання додаткової угоди сторонами, а саме: строк дії договору до 01.08.2029 року та орендна плата в розмірі 7 % від нормативної грошової земельної ділянки та вирішено внести зміни до запису про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав за номером 4843213 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 08 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13).

Представником ОСОБА_1 29.09.2017 року був направлений лист претензія голові СФГ «Нове -2» ОСОБА_2 , згідно якого 01.08.2015 року ОСОБА_1 отримувала орендну плату за договором оренди земельної ділянки, представник СФГ «Нове-2» попросив поставити підпис на аркуші паперу для того, щоб засвідчити факт отримання орендної плати, який було отримано 03.10.2017 року (а.с. 14, 15).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Частина 1 ст. 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, згідно із п.п. 7, 19, 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, правочин вчинений під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в частині фактичних обставин щодо пропозиції укладення додаткової угоди, щодо показань свідків не впливають на законність рішення суду, оскільки предметом позову є недійсність договору, вчиненого під впливом обману.

По справі вбачається, що позивач до позовної заяви додала ксерокопію додаткової угоди, на якій мається запис «Додаткову угоду отримала», підпис « ОСОБА_3 », дата 05.08.2016 р. (а.с. 12), тобто це примірник додаткової угоди, який позивач отримала у вказану дату, позивач не заперечує факт отримання нею збільшеного розміру орендної плати після укладення додаткової угоди, що у сукупності вказує на те, що позивач знала про укладення додаткової угоди, знала її умови, не заперечувала, тобто мала вільне волевиявлення при її укладенні, даний позов пред`явила лише у січні 2018 р..

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов