Дата документу 17.04.2019 Справа № 332/1482/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1482/18 Головуючий у 1 інстанції Андрюшина Л.А.
Провадження № 22-ц/807/145/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутих коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що звернувшись у травні 2018 року до відповідача з метою отримання кредитних коштів, позивач отримав відмову у наданні кредиту з посиланням на те, що у нього наявний не виплачений кредит, за яким вже проводяться стягнення. Але, позивач не оформлював кредитів у ПАТ КБ "ПриватБанк" раніше, про що повідомив його працівників.

Пізніше він дізнався про те, що протягом останніх двох місяців(березень та квітень 2018 року) відбулося стягнення з його заробітної плати за місцем роботи СП «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на загальну суму 2483,24грн., що підтверджується довідкою про доходи.

Стягнення проводиться за постановою про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 28.02.2018 року ВП №50508111 на виконання виконавчого напису №7189, виданого 08.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року у розмірі 9118,80грн., заборгованості по відсоткам 24959,53грн., комісії 2626,32грн., пені 38938,79грн., штрафів 3782,17грн., а всього - 79425,62грн. та витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису 1700,00грн..

Позивач стверджує, що він кредитний договір не підписував, кредитних коштів від відповідача не отримував та у разі розгляду судом позову про стягнення з нього заборгованості, він мав би можливість скористатися правом на проведення почеркознавчої експертизи. Однак, навіть якщо виходити з презумпції дійсності договору, позивач заявляє про незаконність виконавчого напису, з наступних підстав. Виконавчий напис від 08.12.2015 року був виданий про стягнення грошових коштів за період з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року, які є боргом за кредитним договором № ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року.

Вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» не були безспірними та заявлені поза межами позовної давності, а тому просить суд захистити права споживача як отримувача фінансових послуг та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №7189, виданий 08.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та повернути йому стягнуті за виконавчим написом кошти у сумі 2483,24грн..

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 7189 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року у розмірі 9118,80грн., заборгованості по відсоткам 24959,53грн., комісії 2626,32грн., пені 38938,79грн., штрафів 3782,17грн., а всього - 79425,62грн. та витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису 1700,00грн..

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 2257,49грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що виконавчий напис був вчинений з суворим дотриманням ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та п.3.1, 3.2 гл. 16 розділу ІІ порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Боржнику направлялась вимога про необхідність виконання зобов'язань, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржник не висловив своєї незгоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі ст.34 ч.1 п.19, ст.ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат» та п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вчинено нотаріальний напис, зареєстрований в реєстрі №7189, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти у сумі 81125,61гривень, з яких: заборгованість за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року 9118,80грн., сума заборгованості по відсоткам 24959,53грн., комісія 2626,32грн., пеня 38938,79грн., штраф 3782,17грн., а також витрати, пов?язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00грн.. Разом з тим, у виконавчому написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення, - вісім років п'ять місяців п'ятнадцять днів, а саме; з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року. Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 08.12.2015 року.

Постановою державного виконавця Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.02.2018 року звернуто стягнення за вищевказаним виконавчим написом на заробітну плату боржника ОСОБА_3, ВП №50508111.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розмірі заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 оспорює вчинений нотаріусом виконавчий напис з підстав спливу строків давності за вимогами відповідача в повному обсязі.

Судом встановлено з виписки з рахунку ОСОБА_3, на підставі якого, разом із іншими документами, вчинено виконавчий напис № 7189 від 08.12.2015 року, за період з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року позичальником не зроблено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року. Таким чином, у даному випадку початок перебігу позовної давності припадає на 22.06.2007 року. Тобто прострочення основного боргу згідно з випискою з рахунку боржника, настало раніше 08 грудня 2012 року, поза межами трирічного строку позовної давності до дня вчинення виконавчого напису № 7189 від 08.12.2015 року.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років(стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років за вимогою про стягнення основного боргу, та більше одного року за вимогою про стягнення пені та штрафу, і вчинив виконавчий напис, в якому з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року, тобто за період 8 років 5 місяців 15 днів, про що зазначено у виконавчому напису.

Виходячи з викладеного, суд попередньої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, кратка дії в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки(ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 18.06.2014 року (справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), якими встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту(ст.261 ЦК України).

При отриманні кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За положеннями статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч.1ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання( ч.5 ст. 261 ЦК України).

За змістом ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно виписки з рахунку ОСОБА_3, на підставі якого, разом із іншими документами, вчинено виконавчий напис № 7189 від 08.12.2015 року, за період з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року позичальником не зроблено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року.

З огляду на зазначене, у даному випадку початок перебігу позовної давності припадає на 22.06.2007 року.

Тобто, прострочення основного боргу згідно з випискою з рахунку боржника, настало раніше 08 грудня 2012 року, поза межами трирічного строку позовної давності до дня вчинення виконавчого напису № 7189 від 08.12.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині повернення стягнених за виконавчим написом №7189 від 08.12.2015 року коштів в сумі 2483,24грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки про доходи №134 від 14.05.2018 року, виданої на ім?я ОСОБА_3 структурним підрозділом «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_3 за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року нарахована заробітна плата у розмірі 43548,82грн., сплачений борг за ВП №50508111 становить 2483,24грн.

Згідно виписки з рахунку №4156 на рахунок АТ КБ «Приватбанк» від ОСОБА_3 надійшли кошти в сумі 2257,49грн., а саме: 19.04.2018 року - 1133,22грн.; 14.05.2018 року - 1124,27грн.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна(відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Особа зобов'язана повернути майна і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. При цьому, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч.1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Оскільки підставою отримання АТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі 2257,49грн. було стягнення з ОСОБА_3 у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, щодо якого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави на якій було набуто грошові кошти на теперішній час не існує.

Крім того, вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України.

Враховуючи те, що під час виконання виконавчого напису нотаріуса на рахунок відповідача надійшли утримані із заробітної плати ОСОБА_3 кошти у розмірі 2257,49грн., в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року, що підтверджено належним та допустимим доказом, яким є виписка по рахунку, саме ця сума може вважатися безпідставно набутою відповідачем та підлягає поверненню позивачеві шляхом стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив всіх фактичних обставин справи; невірно застосував норми законодавства; про те, що боржнику направлялась вимога про необхідність виконання зобов'язань, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржник не висловив своєї незгоди; про відсутність підстав для задоволення позову - зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: