Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 591/4799/18

провадження № 61-10209св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Зацепін Віктор Сергійович,

відповідач - обласне комунальне підприємство «Аеропорт Суми»,

представник відповідача - адвокат Мельниченко Ірина Зінов`ївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми у складі судді Шелєхової Г. В. від 04 лютого 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С. від 17 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» (далі - ОКП «Аеропорт Суми»), у якому просила:

- поновити її на посаді охоронця, скасувавши наказ від 17 червня 2018 року № 67-о/с;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 04 жовтня 2010 року вона була прийнята на посаду завідувача бюро перепусток у ОКП «Аеропорт Суми», а наказом від 19 квітня 2016 року № 32-о/с - переведена на посаду стрільця (яка згодом змінена на охоронця).

Наказом від 17 липня 2018 року № 67 о/с ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач зазначала про неповідомлення їй відповідачем наявності змін в організації виробництва і праці, а також про відсутність попередньої згоди первинної профспілкової організації на її звільнення.

Також ОСОБА_1 вказувала, що 16 травня 2018 року вона виявила бажання зайняти посаду коменданта, проте отримала від ОКП «Аеропорт Суми» відмову.

Посилаючись на порушення ОКП «Аеропорт Суми» норм трудового законодавства під час її звільнення, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що під час звільнення позивача відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення її на роботі та скасування наказу, ухваливши нове рішення про задоволення позову у цій частині.

Предметом касаційного оскарження є лише судові рішення в частині вирішення позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді охоронця та скасування наказу від 17 червня 2018 року № 67-о/с, а тому в іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року та постанова Сумського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Короткий зміст вимог заперечень на касаційну скаргу

У червні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОКП «Аеропорт Суми» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 591/4799/18 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмова ОКП «Аеропорт Суми» від переведення позивача на посаду коменданта суперечить судовій практиці Верховного Суду України. Дозвіл на вивільненні позивача не було надано первинною профспілковою організацією, яка в подальшому ухвалила протилежне рішення. Судами попередніх інстанцій не з`ясовано повноваження директора ОКП «Аеропорт Суми» щодо зміни чисельності працівників підприємства, а також не встановлено зміни в організації виробництва і праці.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу відповідач посилається на те, що при скороченні чисельності штату керівництвом ОКП «Аеропорт Суми» дотримано вимоги як чинного законодавства, так і Статуту підприємства, що було досліджено судами попередніх інстанцій. Крім того, судами правильно взято до уваги те, що переведення ОСОБА_1 на посаду коменданта неможливе у зв`язку з відсутністю у останньої відповідного стажу з господарського обслуговування та освіти.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 16 квітня 2018 року наказом № 25-ОД зобов`язано начальника ФЕВ з 17 липня 2018 року внести зміни до штатного розпису: вивести зі штатного розпису служби авіаційної безпеки посаду охоронець у кількості 2 штатні одиниці; вивести із штатного розпису служби коменданта посаду комірник у кількості 1 штатної одиниці, вивести із штатного розпису служби організації пасажирських та вантажних перевезень посади агент з організації обслуговування авіаперевезень у кількості 1 штатної одиниці та вантажник у кількості 1 штатної одиниці.

Цього ж дня голові профспілкового комітету ОКП «Аеропорт Суми» направлено повідомлення про скорочення штату працівників з 17 липня 2018 року.

Наказом директора ОКП «Аеропорт Суми» від 10 травня 2018 року № 38-о/с зобов`язано юрисконсульта повідомити охоронця ОСОБА_1 про майбутнє скорочення з 17 липня 2018 року, наявні вакансії, а також розглянути можливість переведення працівників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади відповідно до їх спеціальності, кваліфікації та трудового досвіду.

16 травня 2018 року ОСОБА_1 запропоновано ознайомитися з наказом від 10 травня 2018 року № 38-о/с про скорочення штату працівників. Разом з копією вказаного наказу позивачу було надано повідомлення про скорочення штату працівників з переліком всіх вакантних посад на підприємстві. Від підпису про ознайомлення з наказом та про отримання повідомлення остання відмовилася, про що був відповідний складений акт.

04 червня 2018 року на засіданні профспілкового комітету ОКП «Аеропорт Суми» розглянуто заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо скорочення посади охоронця, де вказано про прийняття остаточного рішення після проведеної консультації з адміністрацією та отримання подання з відділу кадрів.

15 червня 2018 року на ім`я голови профспілкового комітету ОКП «Аеропорт Суми» направлено подання № 7-203 про отримання згоди на звільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату.

25 червня 2018 року охоронцю ОСОБА_1 запропоновано отримати лист про наявні на підприємстві вакансії станом на 25 червня 2018 року. Від підпису про отримання цього листа позивач відмовилася, про що складений відповідний акт.

26 червня 2018 року профспілковим комітетом ОКП «Аеропорт Суми» надано згоду на скорочення охоронців ОСОБА_1 та ОСОБА_2

12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою на ім`я директора ОКП «Аеропорт Суми» з проханням перевести її на посаду коменданта з 17 липня 2018 року у зв`язку зі скороченням посади охоронця.

Листом від 17 липня 2018 року № 14-256 ОКП «Аеропорт Суми» відмовило ОСОБА_1 у переведенні на посаду коменданта, у зв`язку з її невідповідністю кваліфікаційним вимогам до цієї посади.

Наказом від 17 липня 2018 року № 67-о/с ОСОБА_1 звільнено з посади охоронець у зв`язку із скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-491цс15.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходили з того, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача було належним чином повідомлено про наступне звільнення та наявні на підприємстві вакантні посади, від яких остання відмовилась, а також отримано згоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про законність звільнення позивача відповідно до пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Також судами враховано правомірність відмови ОКП «Аеропорт Суми» у переведенні ОСОБА_1 на посаду коменданта у зв`язку з її невідповідністю кваліфікаційним вимогам до цієї посади, зокрема, відсутністю стажу роботи з господарського обслуговування. Вказане спростовує доводи касаційної скарги щодо невідповідності оскаржуваних судових рішень практиці Верховного Суду України, оскільки роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які відповідають кваліфікації працівника.

Посилання позивача на відсутність повноважень директора ОКП «Аеропорт Суми» щодо зміни чисельності працівників підприємства є безпідставними, оскільки Статутом ОКП «Аеропорт Суми» передбачено забезпечення директором підприємства раціонального добору і розстановки кадрів, прийом та звільнення працівників підприємства.

Директор підприємства, діючи відповідно до наданих йому повноважень, у зв`язку з виникненням необхідності оптимізації штатного розпису підприємства, прийняв рішення про скорочення чисельності штатів на 5 одиниць, що спростовує доводи касаційної скарги щодо відсутності змін в організації виробництва і праці ОКП «Аеропорт Суми».

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до обласногокомунального підприємства«Аеропорт Суми» про поновлення на роботі та скасування наказу від 17 червня 2018 року № 67-о/с залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов