ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4952/19 Справа № 207/2018/18 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк посилалися на те, що 17 вересня 2005 року між ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк, та ОСОБА_1 було укладено договір № DNН4КР11411383, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на купівлю мобільного телефону у розмірі 2483 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2007 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови) та Тарифами банку складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується його підписом у заяві. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 05 травня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 78590,70 грн., яка складається із заборгованості : за кредитом - 2138,68 грн., за відсотками за користування кредитом - 18208,76 грн., пеня - 58243,26 грн., яку банк просив стягнути з відповідача та понесені судові витрати (а.с.2-4).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (а.с. 63-68).

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у стягненні з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. В іншій частині рішення суду не оскаржується (а.с.70-73).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи 17 вересня 2005 року між ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк, та ОСОБА_1 було укладено договір шляхом підписання заяви позичальника № DNН4КР11411383, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2483 грн. на купівлю мобільного телефону зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2007 року. Підписавши заяву позичальника, ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 05 травня 2018 року утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунку, наданого банком, становить 78590,70 грн., з яких: 2138,68 грн. заборгованість за кредитом, 18208,76 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 58243,26 грн. - заборгованість за пенею.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції посилався на відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за період з 18 вересня 2007 року (наступний день після закінчення строку кредитування) до 05 травня 2018 року (день, станом на який банк просив стягнути заборгованість) та пені у зв`язку з їх безпідставністю, а в частині стягнення заборгованості в межах строку кредитування - у зв`язку з пропуском позовної давності.

У вказаній частині рішення суду першої інстанції банком не оскаржується та в апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просили рішення суду першої інстанції залишити в цій частині без змін (а.с.70-73).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з банку на користь відповідача в рахунок компенсації витрат за правничу допомогу 5000 гривень, однак погодитися з таким висновком не можливо з наступних підстав.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у поставнові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2018 року між адвокатським об`єднанням «Дніпролекс» в особі керуючого партнера ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 була укладена угода про надання правових послуг (правничої допомоги) (а.с.54).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили вартість правничої допомоги, яка становить 7000 грн.

Згідно акту №1 прийняття правових послуг адвокатом здійснено:

- правовий аналіз позовної заяви та взаємовідносин ОСОБА_1 . з ПАТ КБ «Приватбанк», що витікають із кредитного договору від 17 вересня 2005 року, надання усної консультації (2,5 год * 500 грн.=1250 грн.);

- пошук архівних документів (30 хв.*500 грн.=250 грн.);

- визначення, виготовлення та посвідчення (а також сканування) копій документів, необхідних для подання відзиву проти позову (1 год.*500 грн.=500грн.)

- складання та оформлення відзиву проти позову, направлення електронної копії відзиву з відсканованими додатками відповідачу (з накладенням ЕЦП) (4 год. *500 грн.=2000 грн.)

- складання клопотання про розподіл судових витрат 1 год. *500 грн.=500 грн;

- представництво інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні 14 грудня 2018 року (2,5 год. * 500 грн.=1250 грн.);

- представництво інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні 16 січня 2018 року (2,5 год. *500 грн.=1250 грн.) (а.с.56).

Згідно квитанції від 09 січня 2019 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок адвокатського об`єднання «Дніпролекс» 7000 грн. за надані правові послуги (а.с.55)

Частково задовольняючи вимоги відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що погодинна оплата послуг адвоката не перевищує граничного розміру та становить 500 грн., а оскільки на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні адвокатом відповідно до журналів судового засідання витрачено одну годину, а не п`ять годин, як то зазначено у акті №1 прийняття правових послуг, дійшов висновку про стягнення з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Однак, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував складності даної справи, яка, зокрема, розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження. Суд першої інстанції не звернув уваги на пропорційність заявленого відповідачем розміру витрат на правову допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Слід зазначити, що стороною відповідача не вчинялось жодних дій щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.

За наслідками розгляду справи, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості в межах строку кредитування - у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а не з підстав необґрунтованості позову.

Судові засіданні у справі в суді першої інстанції тривали : 14 грудня 2018 року 07 хвилин, 16 січня 2019 року 11 хвилин та 25 січня 2019 року 18 хвилин (а.с. 33, 57, 61).

Крім того, належних доказів на підтвердження дійсних витрат адвоката на правовий аналіз у розмірі 1250 грн., пошуку архівних документів у розмірі 250 грн., визначення, виготовлення та посвідчення (а також сканування) копій документів у розмірі 500 грн., складання та оформлення відзиву проти позову, направлення електронної копії відзиву з відсканованими додатками відповідачу у розмірі 2000 грн., складання клопотання про розподіл судових витрат у розмірі 500 грн.

Вказані обставини та норми ст. 137 ЦПК України залишились поза увагою суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, тривалість судових засідань в суді першої інстанції, участь у яких приймав адвокат, колегія суддів дійшла висновку про зменшення суми стягнутих з банку на користь позивача витрат на правничу допомогу з 5000 грн. до 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк- задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правничу допомогу, зменшивши їх розмір з 5000 грн. до - 500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді