ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №523/8327/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/4086/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 січня 2019 року у складі судді Кисельова В.К.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) про відшкодування моральної шкоди, завданою бездіяльністю слідчого.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08 серпня 2013року СУ ГУНП в Одеській області було відкрито кримінальне провадження відносно посадових осіб кредитної спілки «Україна» (дал і- КС «Україна»), за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.388, ч.5 ст.191, ч.1 ст.364-1, ч.2 ст.191, ч.4 ст.358, ч.1 ст.361 КК України, в рамках якого бездіяльністю посадових осіб правоохоронного органу неодноразово порушувалися його права, внаслідок чого він вимушений був звертатися за судовим захистом.

Зазначав, що Приморським районним судом м.Одеси задоволено його скарги, зокрема, ухвалами від:

-28 серпня 2017 року зобов`язано відповідальних осіб СУ ГУНП в Одеській області розглянути його клопотання від 11 та 15 травня 2017 року про визнання його потерпілим;

-22 червня 2017 року накладено арешт на кошти і рухоме майно посадових осіб КС «Україна» на розмір співрозмірний завданій майновій шкоді за його цивільним позовом;

-10 квітня 2018 року визнана бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області Ревенко Г.М. щодо невиконання вищевказаної ухвали від 22 червня 2017 року та зобов`язано слідчого виконати дану ухвалу.

Посилаючись на те, що на його заяву від 20 квітня 2018 року про результат виконання судових рішень він отримав відповідь за №4/6512 від 15 травня 2018 року, яка не відповідала суті та вирішенню заявленого ним у зверненні, являлась доказом ігнорування судових рішень посадовими особами відповідача, позивач просив на підставі ст.ст.16,1166,1167,1172 та 1176 ЦК України стягнути з ГУНП в Одеській області моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 3000 грн.(а.с.1-2).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залученоГоловне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (а.с.36).

Рішенням Суворовського районного суду Одеської області від 21 січня 2019 року у позові відмовлено ( а.с.71-74).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.78-81).

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Одеській області, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, викладену 25 травня 2016 року у справі №6-440 цс16, та Верховного Суду, викладену 04 липня 2018 року у справі №641/2328/17, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с.96-101).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що процесуальні рішення, на які посилається позивач та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст.ст.303-307 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Томуправові підстави для застосування норм ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Так, судом встановлено, що 08 серпня 2013 року СУ ГУНП в Одеській області було відкрито кримінальне провадження №0008849 відносно посадових осіб кредитної спілки «Україна» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.388, ч.5 ст.191, ч.1 ст.364-1, ч.2 ст.191, ч.4 ст.358, ч.1 ст.361 КК України.

У зв`язку із бездіяльністю слідчих органу досудового слідства, які не реагували на низку звернень ОСОБА_1 в рамках вказаного кримінального провадження, Приморським районним судом м.Одеси були задоволені його скарги.

Зокрема, ухвалами від:

-28 серпня 2017 року зобов`язано відповідальних осіб СУ ГУНП в Одеській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11 та 15 травня 2017 року про визнання його потерпілим;

-22 червня 2017 року накладено арешт на кошти і рухоме майно посадових осіб КС «Україна» на розмір співрозмірний завданій майновій шкоді за його цивільним позовом;

-10 квітня 2018 року визнана бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області Ревенко Г.М. щодо невиконання вищевказаної ухвали від 22 червня 2017 року та зобов`язано слідчого виконати дану ухвалу.

20 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника СУ ГУНП в Одеській області із заявою повідомити йому про виконання наведених вище судових рішень від 22 червня 2017 року та 10 квітня 2018 року.

15 травня 2018 року керівником правоохоронного органу заявнику повідомлено, що :

-ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2018 року до слідчого управління не надходила;

-підстав для арешту майна, які передбачені ст.170 КПК України, на даний час відсутні,

а тому слідчий звернувся до Приморського районного суду м.Одеси за роз`ясненням його ухвали від 22 червня 2017 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що Приморський районний суд м.Одеси роз`яснив свою ухвалу від 22 червня 2017 року.

Враховуючи зміст:

-ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 22 червня 2017 року, описова та мотивувальна частини якої містять низку протирічь щодо суб`єкта подання клопотання, дати визнання ОСОБА_1 потерпілим тощо, а мотивувальна та резолютивна частини - взагалі не містять висновків суду про встановлення неправомірною бездіяльність слідчого та зобов`язання його накласти арешт на кошти та рухоме майно посадових осіб КС«Україна»;

-ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2018 року щодо невиконання ухвали цього ж суду від 22 червня 2017 року (якою, як зазначено вище, не встановлена бездіяльність слідчого та зобов`язання його вчинити будь-які дії),

апеляційний суд вважає, що немає правових підстав для задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди, зокрема, завданою бездіяльністю слідчого, яка полягала у невиконанні наведених судових рішень від 22 червня 2017 року та 10 квітня 2018 року.

Крім того, ст.56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

За ч.2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За ч.6 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчих СУ ГУНП в Одеській області, вважаючи її незаконною.

При цьому, наведені вище ухвали слідчих суддів щодо розгляду скарг позивача свідчать лише про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, проте не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст.1176 ЦК України.

Тобто, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Так, ч.1 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018р. по справі №641/2328/17.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що стаття 1176 ЦК України (Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду) не застосовується у випадках стягнення моральної шкоди з органу досудового слідства. Вичерпний перелік випадків, коли застосовується ця стаття, визначений у її першій частині. При стягненні моральної шкоди з органу досудового слідства (у разі доведеності вини цього органу) слід застосовувати ст.1172 ЦК України (Відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою).

Слід також додати, що відповідно до ст.1174 ЦК України у таких випадках моральна шкода завжди відшкодовується потерпілому не органом досудового слідства, а державою.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення моральної шкоди на підставі ст.ст.1172 та 1176 ЦК України, та зазначаючи в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин саме ці норми права, ОСОБА_1 не взяв до уваги, що одночасне застосування цих двох статей не допустиме, що належним відповідачем у даній справі мала бути держава в особі Державного Казначейства України, яка до участі у розгляді справи в якості відповідача залучена не була.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду Одеської області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді :