ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/653/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 301030500
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря Романюк Х.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/10529/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року, ухваленого суддею Братасюк В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, стягнення завданої матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який неодноразово уточняла, про усунення перешкод в користуванні майном, стягнення завданої матеріальної і моральної шкоди.

Позов обґрунтовувала тим, що відповідач, який проживає по сусідству, створює їй перешкоди у користуванні належним їй будинковолодінням, в АДРЕСА_1 .

Зокрема, спорудивши кам`яну огорожу з фундаментною основою, відповідач обмежив доступ до криниці, яка належить їй на праві власності.

Внаслідок цих дій вона вимушена користуватись загальними мережами централізоване водопостачання та водовідведенням у зв`язку з чим понесла додаткові витрати на суму 27673, 51 гривень.

Також відповідач на власному подвір`ї встановив камери відеоспостереження, розвернувши її на вхідні двері її будинку, і спостерігає за нею з метою завдати їй тілесних ушкоджень. Цими діями відповідач порушує її права на приватність та на недопустимість збору щодо неї певної інформації.

Крім того, відповідач на власній земельній ділянці незаконно здійснює миття власного автомобіля миючими, піноутворювальними засобами, внаслідок чого стічні води потрапляють на її земельну ділянку і забруднюють шкідливими речовинами.

Просила суд захисти її право шляхом:

- зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати камери відео спостереження в будинку за адресою АДРЕСА_1

- зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати споруду, що перешкоджає ОСОБА_1 користуватися криницею за адресою АДРЕСА_1 , стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27673, 51 гривень завданої матеріальної шкоди стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 гривень завданої моральної шкоди

- заборону ОСОБА_2 здійснювати мийку належного йому автомобіля «в недозволених місцях» за адресою вул. Крушельницької 27 в м. Тернополі.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року вирішено: «В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:

- зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати камери відео спостереження в будинку за адресою АДРЕСА_1

- зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати споруду, що перешкоджає ОСОБА_1 користуватися криницею за адресою АДРЕСА_1 стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27 673, 51 гривень завданої матеріальної шкоди

- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 гривень завданої моральної шкоди

- заборону ОСОБА_2 здійснювати мийку належного йому автомобіля «в недозволених місцях» за адресою вул. Крушельницької 27 в м. Тернополі.»

Не погодившись із даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позов про усунення перешкод у користуванні майном.

Зазначає, що криниця розміщена на території Тернопільської міської ради, не є спірною, а її власністю,

Суд не дав належної оцінки тим обставинам, що відповідач, установивши камери відеоспостереження, збирає інформацію про її місцезнаходження та передає іншій особі, якій потрібна її земельна ділянка для будівництва багато- поверхового будинку, що він миє автомобіль в недозволених на це місцях із застосуванням миючих засобів, що стверджується наданими фотографіями.

Також суд не дав належної правової оцінки тій обставині, що внаслідок здійснення відповідачем перешкод у користуванні криницею вона понесла додаткові витрати, які є збитками та підлягають відшкодуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року вважає законним, обґрунтованим та винесене з додержанням норм матеріального права та процесуального права. У той же час вказав, що в офіційних документах не зазначено про існування спірної криниці, що підтверджується довідкою №1745/07-2 від 01 жовтня 2003 року виданою Тернопільським БТІ, а з представленого суду технічного паспорта будинковолодіння видно, що записи стосовно криниці дописані іншим шрифтом.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Сторони проживають по сусідству.

Позивачка проживає в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою площею 506 кв. м. (а.с. 161)

Крім того встановлено, що на земельній ділянці позивачки розміщена криниця.

Відповідач є власником суміжної земельної ділянки та будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на майно від 02 січня 2018 року №17267301, державним актом на право власності, на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданим 02 жовтня 2008 року. (а.с. 66, 67)

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачка не довела належними доказами про те, що відповідач чинить перешкоди в користуванні криницею за адресою АДРЕСА_1 .

Ці обставини заперечував відповідач ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що криниця фактично не існує.

Суд першої інстанції на підставі висновків рішень попередніх судів, встановив, що спірний колодязь належав ОСОБА_3 , був її власністю, так як був придбаний нею разом з будинковолодінням.

Ці обставини підтверджуються рішенням Тернопільського міського суду від 07 жовтня 2003 року у справі №2-6760/2003, яким було задоволена позов матері позивачки - ОСОБА_4 та зобов`язано Тернопільське БТІ внести в генеральний план м. Тернополя та належні реєстри належний ОСОБА_3 колодязь, який знаходиться на території будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Даним рішенням встановлено, що відповідно договору купівлі - продажу від 05 липня 1958 року, посвідченого Тернопільською державною нотаріальною конторою скаржниця ОСОБА_4 купила у ОСОБА_5 будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Цей договір було посвідчено на підставі довідки характеристики №1 -14 від 08.05.1958 року, виданої Тернопільським міжміським БТІІ в ній в розділі коротка характеристика будинковолодіння під літерою «К» вказано колодязь.

Відповідно до договору дарування від 06 березня 1959 року, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 3/10 будинковолодіння АДРЕСА_2 , цей договір було посвідчено Тернопільською нотаріальною конторою на підставі довідки характеристики №192 від 02.03.1959 року в якій вказано під літерою «К» колодязь.

Також суд першої інстанції вірно встановив, що спірна криниця, яка в минулому значилась як колодязь, знаходиться на земельній ділянці позивачки у безпосередній близькості (впритул) до межі земельною ділянкою відповідача. (а.с. 80)

По межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , відповідачем встановлено на фундаментній основі кам`яну огорожу.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду громадян (ч. 4 і ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Перевіряючи та оцінюючи доводи позивачки, суд першої інстанції вірно врахував вищевикладені обставини, а також те, що візуально криниця складається з однієї труби, без помпи для викачування води, і остання не довела належними доказами, що вона не може користуватись криницею внаслідок спорудження відповідачем кам`яної огорожі.

При цьому суд вірно вказав, що обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін спору, і заявляючи позов про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати споруду, що перешкоджає ОСОБА_1 користуватися криницею за адресою АДРЕСА_1 , саме позивачка мала б довести належними, допустимими та достатніми доказами невідповідність кам`яної огорожі вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та що огорожа є перешкодою у користуванні за призначенням криницею.

Отже, доводи позивачки про перешкоди у користуванні криницею зі сторони відповідача ОСОБА_2 не підтверджені належним і допустимими доказами.

Також суд першої інстанції вірно відмовив у позові про відшкодування майнової шкоди, яка складаються з понесених додаткових витрат з централізованого водопостачання та водовідведення.

В силу положень частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно приписів ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП "Тернопільводоканал" (особовий рахунок 13402).

Витрати в сумі 27673,51 гривень, які позивачка понесла внаслідок отримання послуг з водопостачання, не можуть бути шкодою в розумінні вимог вищевказаного Закону.

При цьому суд вірно вказав, що також не можна стверджувати, що витрат у розмірі 27673, 51 гривень можна було б уникнути, якщо б ОСОБА_1 мала б доступ до водопостачання з спірної криниці.

У зв`язку з цим суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність вимоги позивачки про заборону відповідачу мити належний йому автомобіль на власному подвір`ї по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування цих вимог позивачка стверджувала, що стічні води, унаслідок перепаду рівнів ґрунту потрапляють на її земельну ділянку та забруднюють землю миючими речовинами.

Ці доводи заперечував відповідач зазначивши, що здійснюючи миття автомобіля він не використовує миючих засобів та залишки стічної води залишаються на його земельній ділянці.

Відповідних доказів, які б безспірно підтверджували доводи позивачки про те, що стічні води з земельної ділянки відповідача після миття автомобіля затікають на ії земельну ділянку, позивачка суду не надала.

Також суд вірно відмовив у позові ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати камери відеоспостереження в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

В суді першої інстанції відповідач визнав, що з метою безпеки на території належного йому будинковолодіння в АДРЕСА_1 , ним встановлені камери відеоспостереження. При цьому він заперечив факт будь якого таємного стеження за ОСОБА_1 .

Враховуючи, що жодних доказів таємного стеження зі сторони відповідача з метою збору інформації про себе, позивачка суду не надала, відкрита зйомка публічних місць камерами спостереження з території власного будинковолодіння місць загального користування з метою забезпечення власної безпеки, не може свідчити про порушення права на приватність і не тягне для відповідача будь-яких правових наслідків.

З огляду на недоведеність позивачкою заявлених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном і стягнення завданої шкоди, суд вправомірно відмовив у задоволенні похідної позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, а тому колегія суддів їх відхиляє та вважає безпідставними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 липня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.