РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/19084/17

Провадження № 22-ц/4815/736/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2019 року у складі судді Тимощука О.Я., ухвалене в м. Рівне об 10 год. 30 хв., повний текст якого складено 18 березня 2019 року,

в с т а н о в и в :

13 грудня 2017 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/53-05/33043 від 27.10.2005 року в сумі 27 131 доларів США 84 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 718 568 грн. 55коп.

23 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання Кредитного договору № 014/53-05/33043 від 27 жовтня 2005 року припиненим.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2019 року позовну заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі 718 568 грн. 55 коп. В задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору № 014/53-05/33043 від 27.10.2005 року припиненим - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 10 778 грн 53 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині первісного позову про солідарне стягнення заборгованості вмотивовано передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит та сплатити відсотки у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем ОСОБА_1 як позичальником дотриманий не був. При цьому, судом взято до уваги, що від інших відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителів за зобов`язаннями ОСОБА_2 не було отримано передбаченої положеннями ч. 1 ст. 559 ЦКзгоди на збільшення відповідальності позичальника у зв`язку укладенням останнім та Банком додаткової угоди 19 серпня 2010 року, а тому позовні вимоги до них не підлягають до задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову вмотивоване відсутністю передбачених законом підстав для визнання кредитного договору припиненим, а також відсутністю доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог.

Вважаючи рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та в частині стягнення на користь Банку заборгованості незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі вказує, за домовленістю сторін зобов`язання, передбачені кредитним договором № 014/53-05/33043 від 27.10.2005 року, були замінені на зобов`язання, передбачені кредитним договором № 014/81-1-0-00/7044 від 20 лютого 2014 року. Зазначає, що на виконання рішення Банку про рефінансування 20 лютого 2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено новий договір відповідно до якого Позичальник отримав кредит в розмірі 182072,78 грн. зі строком погашення до 21 грудня 2025 року. 20 лютого 2014 року на забезпечення повного виконання грошового зобов?язання ОСОБА_1 за кредитним договором договором № 014/81-1-0-00/7044 від 20 лютого 2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Позичальником та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 014/53-05/33043-і, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Вказує, що кредитний договір № 014/81-1-0-00/7044 від 20 лютого 2014 року він не може надати суду, оскільки його примірник після підписання Банком не був йому повернутий. Банк відмовляється надати даний примірник і на адвокатський запит. Вважає, що суд не дав належної оцінки показам свідків. В судовому засідання була допитана нотаріус ОСОБА_6 , яка посвідчувала іпотечний договір № 014/53-05/33043-і від 20 лютого 2014 року, яка пояснила, що не могла посвідчити іпотечний договір без наявності основного кредитного договору, вона бачила графік погашення заборгованості і для підписання іпотечного договору до неї з`явилися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_8 пояснила, що кредитний договір № 014/81-1-0-00/7044 від 20 лютого 2014 року в банку не обліковується, але це не свідчить про те, що даний договір відсутній. Стверджує, що з 20.02.2014 року ним не здійснювалося жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/53-05/33043 від 27.10.2005 року, оскільки цей договір він вважав таким, що припинив свою дію. Вважає, що за домовленістю сторін, зобов`язання за кредитним договором № 014/53-05/33043 від 27.10.2005 року були замінені на зобов`язання передбачені кредитним договором № 014/81-1-0-00/7044 від 20 лютого 2014 року (ч.ч.1, 2 ст. 604 ЦК України). Суд першої інстанції при розгляді первісного позову неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та при розгляді зустрічного позову не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме положення про новацію. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 718568,55 грн. та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в стягненні заборгованості з ОСОБА_1 , а зустрічний позов - задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2005 року між АППБ «Аваль» (в подальшому назва змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 014/53-05/33043, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 000 доларів США строком до 26.10.2012 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 15,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

04 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду, якою сторони змінили редакцію п. 1.4. Розділу «Предмет договору»: «з 04 жовтня 2006 року збільшити розмір кредиту на 22 000 доларів США. Сума кредиту становитиме 34 953,74 доларів США.».

19 серпня 2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/53-05/33043-д/1, за умовами якої сторони обумовили внесення змін до п. 1.1. Кредитного договору: «Кредитор на положеннях і умовах цього Договору, надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 37 000 доларів США 00 центів».

Згідно статей 1049, 1050 ЦК України, за кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти у строк та в порядку, встановленому договором.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором щодо погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, що призвело до виникнення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, Банк визначив її розмір станом на 18.10.2017р. у сумі 27 131 доларів США 84 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 718 568 грн. 55 коп., куди включено:

- 15 908 доларів США 09 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 421 315 грн. 07 коп. - заборгованість по кредиту,

- 11 223 доларів США 75 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 297 253 грн. 48 коп. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, після укладення договору з Банком відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Такі обставини не заперечує і сам відповідач. Факти користування кредитними коштами підтверджують також і укладені після підписання основного договору додаткові угоди про зміну його умов, в тому числі і збільшення кредитного ліміту.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про доведеність позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/53-05/33043 від 27 жовтня 2005 року з ОСОБА_2 як позичальника.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Що стосується доводів апелянта про те, що ним не вносилися платежі по кредиту з огляду на те, що він вважав, що зобов`язання за кредитним договором № 014/53-05/33043 від 27.10.2005 року були замінені на зобов`язання передбачені кредитним договором № 014/81-1-0-00/7044 від 20 лютого 2014 року, то вони не можуть бути підставою для відмови у стягненні заборгованості, оскільки вказаний договір не визнаний недійсним, не розірваний, а, отже, підлягав виконанню. Більш того, 27 жовтня 2014р. до Банку був направлений адвокатський запит № 1/10 від 24.10.2014р. з проханням надати копію Кредитного договору № 014/81-1-0-00/7044 від 20.02.2014р., на який надано відповідь ОСОБА_1 , що такий договір на балансі АТ «Райффайзен Банк Аваль» не обліковується. Апелянтом також не надано жодних доказів на підтвердження існування договору, на який він посилається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 як доказ існування нового кредитного договору наводить дані, вказані у копії договору іпотеки. Разом з тим, згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Кредитний договір № 014/81-1-0-00/7044 від 20.02.2014р., на який вказує апелянт, чинності не набрав.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Всі висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову про визнання кредитного договору припиненим повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2019 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Боймиструк С. В. підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.