ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6728/18
Провадження № 2/362/1031/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з вимогами про усунення відповідач перешкод в користуванні ними житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, через утримання ним за цією ж адресою великої собаки без забезпечення належних умов щодо обмеження пересування останньої по території двору, просили також стягнути з нього на їх користь матеріальну шкоду в сумі - 3 423 грн. 29 коп. та моральну - в сумі 15 000 грн., а також понесені ними судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог ст.ст.2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з положень ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положень ст.22 ЦК України, кожна особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ).

Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для відшкодування шкоди за правилами вищенаведеної правової норми необхідно довести: а) неправомірність поведінки заподіювача шкоди; б) наявність шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; г) вину заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Крім того, з аналізу положень Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (на далі «Закон»), власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством.

Відповідно до положень ст.9 Закону, дозволяється утримувати домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив'язі або без неї.

Положеннями ч.4 ст.12 Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

У відповідності до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, учасниками справи визнані обставині проживання їх довірителів по АДРЕСА_1, та володіння ними у спільній частковій власності будинку та земельної ділянки на який він розташований.

Крім того, судом встановлено, що за договорами купівлі-продажу квартири та частки земельної ділянки від 24.10.2006 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,120 га за цією ж адресою (а.с.9, 12).

Відповідно до акту розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 08.09.2006 року, у власності ОСОБА_4, який продав свою земельну ділянку позивачеві ОСОБА_1, а також громадян ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуває земельна ділянка площею 0,03 га, що складає ј частину загальної земельної ділянки площею 0,12 га за вказаною адресою (а.с.18).

З акту обстеження Калинівською селищною радою від 5 травня 2018 року місця проживання позивачів вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1, у клітці утримується собака середніх розмірів.

За протоколами № 386061 від 16.07.2016 року та № 569402 від 9.09.2017 року про адміністративні правопорушення, складеними стосовно відповідача, вбачається, що в його діях вбачалися ознаки ч.1 ст.154 КУпАП, щодо вільного пересування собаки у дворі та без намордника, проте, результатів розгляду зазначених протоколів в суді стороною позивачів суду надано не було.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачами та їх представником неправомірності поведінки відповідача, пов'язаною з неналежним утриманням своєї тварини, та причинний зв'язок з нібито заподіяною шкодою, та його вину в цьому, а також обґрунтування такої шкоди, а також створення ним перешкод в користуванні позивачами нерухомістю, у зв'язку з чим, у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв'язку з наведеним, вимоги позову про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та інші судові витрати, що є похідними від первісних позовних вимог, не підлягають до задоволення.

Крім того, оскільки позивачі не звільнені від сплати судового збору, то відповідно до Закону України «Про судовий збір» та ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з них в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 81, 258,259, 263-265, 352, 354 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1057,20 грн., з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.