ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/1774/18

провадження № 22-ц/4809/340/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кіселика С.А. (доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання- Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третя особа - відділ у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2018 року у складі судді Варакіної Н.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - відділ у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа відділ у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування вимог посилається на те, що є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Дніпровська,25 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Прохор Л.Є. 09.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 956, в порядку спадкування за заповітом майна ОСОБА_5, 1924 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Право власності позивача на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.10.2017 № 22722732, що підтверджується витягом з Державного реєстру права власності з індексним номером 99688761 від 09.10.2017.

При оформленні спадщини з'ясувалося, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано за ОСОБА_5

Довідкою № 30443 ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» від 23.11.2016 підтверджено зареєстроване право власності ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 650,6 кв.м.

Набувши право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування, позивач не набув право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, по причині відсутності зареєстрованого права власності на земельну ділянку за спадкодавцем та за відсутності відомостей щодо такого майна в складі спадщини.

З належних ОСОБА_5 документів, що залишилися після смерті, позивачеві стало відомо, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1. за її життя були предметом договорів дарування, стороною яких були відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які в послідуючому визнані недійсними судом.

Належність на праві приватної власності ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0651 гектарів в межах згідно з планом по АДРЕСА_1, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серія КР № 00004211, виданим Кіровоградською міською Радою 27.06.1997, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4112.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 15.02.2002 були укладені договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. 15.02.2002 pоку, зареєстровані в реєстрі за № 626 та № 628 відповідно.

Відповідачі на підставі договору дарування земельної ділянки р/№ 628 від 15.02.2002 отримали державні акти на право приватної власності на землю.

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частини земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 673,2 кв.м. в межах згідно з планом, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) підтверджене Державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданим Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10163.

Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частини земельної ділянки, в АДРЕСА_1, площею 673,2 кв.м. в межах згідно з планом, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) підтверджене Державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_3, НОМЕР_2, виданим Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10164.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2004 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, земельної ділянки та їх повернення у приватну власність дарувальника, було затверджено мирову угоду сторін, згідно якої відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повертають подаровані їм житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 в приватну власність дарувальника - ОСОБА_5, в зв'язку з недійсністю договорів дарування. З іншої сторони відповідач: ОСОБА_3, звільняється від відшкодування позивачу ОСОБА_5 понесених нею витрат по справі на оплату послуг представника позивача та надання допомоги адвоката. В зв'язку з затвердженням мирової угоди провадження по справі закрите.

Рішенням Кіровського райсуду м. Кіровограда від 01.12.2004 у справі № 2-7243/2004 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнано недійсним договір дарування, укладений 15.02.2002 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 626 щодо будинку АДРЕСА_1

На підставі вищевказаного судового рішення, у січні 2005 року, відбулося повернення відповідачами житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідною перереєстрацією права власності на житловий будинок на ім'я ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Кіровоградського ОБТІ від 18.01.2005 р.

Разом з тим щодо повернення ОСОБА_5 земельної ділянки на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_1, відповідачами було передано лише примірник договору дарування земельної ділянки та належні їм державні акти про право приватної власності на землю. З огляду на похилий вік та стан здоров'я ОСОБА_5 не звернулася до компетентного органу саме з приводу переоформлення права власності на землю. Перереєстрація права власності на земельну ділянку на ОСОБА_5 у встановленому законодавством порядку не відбулася, оскільки вона вважала достатнім перереєстрацію житлового будинку, який розміщений на земельній ділянці. За таких обставин право власності на земельну ділянку залишилось зареєстрованим за відповідачами та відповідно спричинило її відсутність у складі спадкового майна померлої ОСОБА_5, спадкоємцем якої є позивач.

Позивач зазначив, що таким чином, на даний час має місце належність садиби по АДРЕСА_1 (м. Кропивницькому) на праві власності різним особам: позивачеві - житлового будинку, відповідачам - земельної ділянки, на якій він розташований, що суперечить чинному законодавству та має наслідком порушення прав позивача, за захистом яких він змушений звернутися до суду.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану по АДРЕСА_1.

Припинено право спільної часткової власності на 1/2 частки ОСОБА_2 на земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1, згідно із державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданим Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрованим в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 10163.

Припинено право спільної часткової власності на 1/2 частки ОСОБА_3 на земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану по АДРЕСА_1, згідно із державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_3, НОМЕР_2 виданим Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрованим в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 10164.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 вважає рішення незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням матеріальних та процесуальних норм. Судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставинам, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим, таким, що прийняте у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом шляхом дослідження та оцінки належних і допустимих доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника позивача яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що 15.02.2002 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1. Цього ж дня дані договори нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. та зареєстровані в реєстрі за № 626 та № 628 відповідно.

В подальшому ОСОБА_2 отримав Державний акт про право приватної власності на землю НОМЕР_2 НОМЕР_1, виданий Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10163, на 1/2 частини земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 673,2 кв.м. в межах згідно з планом, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_3 також отримала Державний акт про право приватної власності на землю НОМЕР_2 НОМЕР_3, виданий Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10164, на 1/2 частини земельної ділянки, в АДРЕСА_1, площею 673,2 кв.м. в межах згідно з планом, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Кіровоградської міської ради від 27.09.2002 (п. 107) внесені зміни до рішення міськвиконкому від 23.04.1997 № 349, згідно яких площу земельної ділянки по АДРЕСА_1 вважати 671,5 кв.м.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2004 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, земельної ділянки та їх повернення у приватну власність дарувальника, затверджено мирову угоду сторін та закрито провадження у справі. Відповідно до угоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повертають подаровані їм житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 в приватну власність дарувальника - ОСОБА_5, в зв'язку з недійсністю договорів дарування. З іншої сторони відповідач ОСОБА_3, звільняється від відшкодування позивачу ОСОБА_5 понесених нею витрат по справі на оплату послуг представника позивача та надання допомоги адвоката.

Рішенням Кіровського райсуду м. Кіровограда від 01.12.2004 у справі № 2-7243-04 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнано недійсним договір дарування, укладений 15.02.2002 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 626 щодо будинку АДРЕСА_1

Задовольняючи позов суд першої інстанції пославшись на положення ч. 1 ст. 120 ЗК України мотивував своє рішення тим, що особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду оскільки судом першої інстанції застосовано норму матеріального права в редакції, що не відповідає часу виникнення правовідносин.

Оскільки договори дарування будинку та земельної ділянки були укладені між ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 15.02.2002, то правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами матеріального права в редакції, що діяли на час укладання договорів.

Так, згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України ( в редакції на день укладання договорів) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

В аналогічній редакції дана норма матеріального права залишалась і на час ухвалення рішення суду про визнання договору дарування будинку не дійсним.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 з 26.10. 1990 була одноосібним власником будинку розташованого по АДРЕСА_1 Право власності набуто в порядку спадкування (т. 1 а.с. 23).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 349 від 23 квітня 1997 року «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» ОСОБА_5 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, з цільвим призначенням - для обслуговування та будівництва ж/буд. госп. будівель (т. 1 а.с. 177, 178).

На підставі вищезазначеного рішення виконкому, 27 червня 1997 року, ОСОБА_5 видано Державний акт на право приватної власності на землю (т. 1 а.с. 17).

15 лютого 2002 року ОСОБА_5, за договором дарування, подарувала ОСОБА_7 і ОСОБА_8 будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1. (т. 1. а.с. 148).

Цього ж дня ОСОБА_5, за договором дарування земельної ділянки, подарувала ОСОБА_7 і ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 651 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 149).

Рішенням Кіровоградської міської ради № 89 від 27 вересня 2002 року внесено зміни до рішення міськвиконкому № 349 від 23.04.1997, а саме визначено вважати площу земельної ділянки по АДРЕСА_1 розміром 671,5 кв.м (т.1 а.с. 176).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 8 квітня 2004 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди не дійсною та затверджено мирову угоду сторін згідно якої відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повертають подаровані їм житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Кіровограді в приватну власність дарителя - ОСОБА_5, в зв'язку з недійсністю договорів дарування. З іншої сторони відповідач: ОСОБА_3, звільняється від відшкодування позивачу ОСОБА_5 понесених нею втрат по справі на оплату послуг представника позивача та надання допомоги адвоката.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 грудня 2004 року визнано недійсним договір дарування укладений 15 лютого 2002 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 626 щодо будинку АДРЕСА_1

11 квітня 2016 року ОСОБА_5 померла. Спадщину яка складається із житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями та спорудами розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що належав спадкодавцю прийняв ОСОБА_1.

Одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих укастниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач в своїй позовній заяві ставить вимоги про визнання за ним права власності на земельну ділянку, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1, припинивши право спільної часткової власності на 1/2 частки ОСОБА_2 на земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1, згідно із державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданим Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрованим в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 10163 та припинивши право спільної часткової власності на 1/2 частки ОСОБА_3 на земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану по АДРЕСА_1, згідно із державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_3, НОМЕР_2 виданим Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрованим в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 10164.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається та реалізується його суб'єктами виключно відповідно до закону.

Отже, суб'єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки.

Порядок набуття права приватної власності на землю залежить від підстав набуття землі у власність. Так, земельне законодавство ( чинне на час виникнення зазначеного юридичного факту) визначало порядок набуття права власності на землю громадянами зокрема шляхом: а) приватизації земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації (ст., ст.118, 121 ЗК України); б) придбання земельної ділянки, що перебуває у приватній власності, на підставі цивільно-правового договору ( ст. 131 ЗК України).

Підставами припинення права власності на землю є юридичні факти, з якими закон пов'язує припинення правовідносин земельної власності. Земельний кодекс України визначає юридичні факти, які ведуть до припинення права державної, комунальної та приватної власності на землю.

Так підстави припинення права приватної власності на землю визначені у статтях 140 і 143 ЗК України.

Згідно ст. 140 ЗК України визначено, що підставами припинення права приватної власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Статтею 143 ЗК України визначено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, а саме: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку за зобов'язаннями власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для обслуговування та будівництва ж/буд. госп. будівель, безкоштовно, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 349 від 23 квітня 1997 року «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови».

Відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 набули право власності на зазначену вище земельну ділянку розміром 651 кв. м. на підставі цивільно - правової угоди, а саме договору дарування від 15лютого 2002 року.

Даних про те, що договір дарування земельної ділянки від 15.02.2002, зареєстрований в реєстрі за № 628, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на час розгляду визнано не дійсним суду не надано і його недійсність законом не встановлена.

Згідно положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачі володіють земельною ділянкою на підставі Державних актів на право приватної власності на землю, які є чинними і питання щодо їх скасування позивачем не ставилось.

Положеннями ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно приписів статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Вимога позивача про припинення права спільної часткової власності на 1/2 частки ОСОБА_2 та на 1/2 частки ОСОБА_3 на земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану по АДРЕСА_1, згідно із державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_3, НОМЕР_2 виданим Кіровоградською міською радою 03.12.2002, зареєстрованим в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 10164 за наявності дійсного договору дарування та Державного акту не відповідає вимогам діючого законодавства.

Доводи позивача, що земельна ділянка, яка була передана у приватну власність власнику будинку за рішенням виконкому, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), після визнання, за рішенням суду, договору дарування будинку не дійсним, перейшла у власність ОСОБА_5, не ґрунтуються на положеннях статті 120 ЗК України в редакції чинній на час виникнення даних юридичних фактів, оскільки у власність відповідачів дана земельна ділянка перейшла за цивільно - правовою угодою, яка на даний час є дійсною.

Затверджена ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровогада від 08 квітня 2004 року мирова угода передбачає повернення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 у зв'язку із недійсністю договорів дарування, при цьому, як зазначалось вище рішення про визнання договору дарування земельної ділянки недийсним судом не ухвалювалось.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та наявним у справі доказам, що згідно з п.п. 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2018 року скасувати.

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа відділ у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права власності на земельну ділянку, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 травня 2019 року.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова