КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/3569/17 головуючий у суді І інстанції: Ул`яновська О.В.
провадження №22-ц/824/5447/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація в особі відділу приватизації житлового фонду в Святошинському районі міста Києва про встановлення порядку користування житловою квартирою, визнання неправомірними дій та визнання особи такою, що втратила право на приватизацію житла без втрати права на проживання у житловій квартирі,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 р. позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація в особі відділу приватизації житлового фонду в Святошинському районі м.Києва про встановлення порядку користування житловою квартирою, визнання неправомірним дій та визнання особи такою, що втратила право на приватизацію житла без втрати права на проживання у житловій квартирі обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач проживає у спірній квартирі разом із своїми батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також з відповідачами по справі, однак через агресивні дії з боку відповідачів до позивача та третіх осіб між ними склалися неприязні стосунки, оскільки ними постійно створюється конфлікт у тому числі щодо права користування спірною квартирою, що виражається у фактичному користуванні ними всіма кімнатами, відповідачі заходять і залишають свої речі у будь-якій кімнаті, незважаючи на перебування у них у той момент когось хто здійснює свої власні особисті дії, тому позивач просить встановити порядок користування певною житловою площею квартири, що забезпечить право кожного мешканця на особисте життя, крім того позивач та треті особи мають бажання приватизувати спірну квартиру, натомість відповідачі ухиляються від приватизації у зв'язку із чим позивач та треті особи неправомірно позбавлення на отримання відповідної частини житлової квартири у власність, тому позивачем поставлено вимогу про позбавлення відповідачів права користування вказаним житловим приміщенням.

Тому, позивач просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши в особисте користування позивача житлову кімнату площею 13,4 кв.м; у особисте користування третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житлову кімнату площею 10.1 кв.м; в особисте користування відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлову кімнату площею 16,7 кв.м, а решту приміщень квартири залишити у спільному користуванні; визнати дії відповідачів з перешкоджання позивачеві та третім особам у приватизації квартири АДРЕСА_1 неправомірними та порядку приватизації державного житлового фонду; визнати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що відмовилися від участі у приватизації вказаної квартири.

Рішенням Святошинського районного суду М.киева від 24 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказала, що позовні вимоги її є обґрунтованими, суд першої інстанції не врахував її право на приватизацію житлової квартири та перешкоди, які здійснюються відповідачами в процесі реалізації цього права.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація в особі відділу приватизації житлового фонду в Святошинському районі м.Києва відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги є не обґрунтованими, позивач повина була надати суду докази, що саме відповідачі вчинюють прешкоди у користуванні та здійснення інших дій, що порушують права позивачі та третіх осіб на користування та приватизацію житла. Проте, матеріали справи таких доказів не містять.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.

Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1,2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ч.1,2 ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до ч.1 ст.48 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ч.6 Закону України «Про приватизацію державного житлового

фонду» незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними:

однокімнатні квартири;

квартири (будинки), одержані у разі знесення або відселення

всіх сімей з будинків (частин будинків), які належали їм на праві власності, якщо колишні власники не одержали за ці будинки (частини будинків) грошової компенсації;

квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, котрим встановлена ця пільга Законом України "Про статус і соціальнийзахист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, удостоєні звання Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, нагороджені орденом Слави трьох ступенів, ветерани Другої світової війни, воїни-інтернаціоналісти, особи з інвалідністю I і II груп, особи з інвалідністю з дитинства, ветерани праці, що пропрацювали: не менше 25 років - жінки, 30 років - чоловіки, ветерани Збройних Сил та репресовані особи, реабілітовані згідно із Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" ( 962-12 ); квартири (будинки), в яких мешкають сім'ї загиблих при виконанні державних і громадських обов'язків та на виробництві;

квартири (будинки), в яких мешкають військовослужбовці, котрим встановлена пільга Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

квартири (будинки), в яких мешкають багатодітні сім'ї (сім'ї, що мають трьох і більше неповнолітніх дітей).

Відповідно до ч.7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання ікористування житлом на умовах найму.

До приватизації займаних квартир громадяни мають право

переселитись у квартири меншої площі. При цьому їм виплачується

грошова компенсація за різницю між загальною площею займаної квартири і квартири, що надається, в розмірі і порядку, які визначаються Кабінетом Міністрів України. Органи місцевої державної адміністрації і місцевого самоврядування, державні підприємства, організації, установи у повному господарському

віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, повинні сприяти громадянам, котрі бажають замінити квартири (будинки) більшої площі на квартири (будинки) меншої площі.

Судом встановлено, що згідно довідки Форми №3 виданої КК «Центр Комунального Сервісу» від 02.11.2016 №4965 у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_6 власник ос. рахунку; ОСОБА_10, дружина; ОСОБА_3, дочка; ОСОБА_4 дочка та ОСОБА_5 онука (а.с. 6).

Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 розташована на 9 поверсі, складається із 3-х кімнат житловою площею 40,2 кв.м, 1 кімната 10,1 кв.м., 2 кімната 16,7 кв.м.,3 кімната 13,4кв.м., кухня 7,3 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., ванна кімната 2,1 кв.м., коридору 5,7 кв.м., 1,3 кв.м.. Кімната площею 16,7 кв.м. є прохідною, кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом (а.с. 7-9).

З матеріалів справи вбачається, що на кожного мешканця квартири припадає по 8,04 кв.м. житлової площі ( 40,02 / 5= 8,04).

В судовому засіданні апеляційної інстанції треті особи погоджувались на виділ їм у користування кімнати 10,1 кв.м. та погоджувались на те, що їх житлові права будуть погіршуватись за рахунок виділу меншої площі на яку вони мають право.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачі заперечували проти виділу їм кімнати площею 16,7 кв.м., оскільки зазначена кімната є прохідною та зв'язана з іншою кімнатою спільним входом. На виділ їм кімнати площею 13,4кв.м. не погоджувались, оскільки будуть порушені їх житлові права, з урахуванням того, що на двох осіб житлова площа повинна бути не менша 16,08 кв.м.. Крім того відповідаючи пояснили, що вони погоджуються на приватизацію квартири за умови зняття з реєстрації третіх осіб та приватизації квартири на трьох осіб позивача та відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував її право на приватизацію житлової квартири та перешкоди, які здійснюються відповідачами в процесі реалізації цього права, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки при зміні договору найма та визначенню порядку користування квартирою погіршуються житлові права відповідачів. В свою чергу норми законодавства не передбачають реалізацію права на приватизацію житла за рахунок погіршення житлових прав інших осіб.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що житлові права та право приватизації на житло позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. ЦК України, ЖК України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «08» травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЮ.О. Матвієнко О.І. Сліпченко