ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4278/19 Справа № 213/3539/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 28 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок виконання трудових обов'язків в розмірі 45 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що він в період з 05.11.1999 по 02.04.2007; 13.01.2015 по 16.07.2015 р.р. працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування (працюючим в кар'єрі) РУ в ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК»), з 02.04.2007 по 01.04.2010 р.р. працював енергетиком з ремонту у карєрі РУ в ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК»), з 01.04.2010 13.01.2015 р.р. працював бригадиром на дільницях основного виробництва РУ на ПАТ «ПІВДГЗК», що підтверджується його трудовою книжкою.

Протягом тривалого часу - 15 років 4 місяці він працював в умовах впливу шкідливих факторів на ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на зазначених посадах.

ОСОБА_3 медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06.05.2015 року йому було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, остеоартрозом і періартрозом колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.). Працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, внаслідок недосконалості робочого місця, він виконував роботи повязані з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми. Працюючи енергетиком з ремонту у карєрі РУ та бригадиром на дільницях основного виробництва РУ у ВАТ «ПівдГЗК» він виконував роботи в умовах впливу підвищеного фізичного навантаження, що підтверджується п. 16 ОСОБА_3 розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 08.06.2015 року. ОСОБА_3 п.17 вищезазначеного ОСОБА_3 причинами виникнення професійного захворювання є:

- робоче місце електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування (працюючого в карєрі) РУ: маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, кг:30-45 при нормі до 30; робоча поза- періодичне перебування в незручній позі до 50% часу зміни:32,6 % при нормі до 25 % перебування у вимушеній позі, % зміни:34,5% при нормі до 10%; статичне навантаження: величина навантаження за зміну (кгС) при утриманні вантажу двома руками: 248410 при нормі до 70 000; нахили тулуба, рази: 128 при нормі 51-100; Умови праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування (працюючого в карєрі) РУ за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості;

- робоче місце енергетика з ремонту у карєрі РУ: робоча поза періодичне перебування в незручній позі більше 50% часу зміни: 54.2% при нормі до 25%; статичне навантаження: величина навантаження за зміну (кгС) при утриманні вантажу однією рукою: 108 600 при нормі до 36 000. Умови праці енергетика з ремонту у карєрі РУ за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості;

- робоче місце бригадира на дільницях основного виробництва РУ: маса підіймання та переміщення вантажу (підіймання і переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою), кг: до 35 при нормі до 30; робоча поза- перебування у вимушеній позі від 10% до 25%,% зміни: до 15% при нормі до 10%. Умови праці бригадира на дільницях основного виробництва РУ за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості.

Відповідно до п.14 ОСОБА_3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, основним діагнозом є: радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, остеоартрозом і періартрозом колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.) М54.1 супутній -відсутній. В п. 13 вищезазначеного ОСОБА_3 зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці на робочому місце електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування (працюючого в карєрі) РУ ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК») - фізичне навантаження перевищувало нормативні показники. Під час первинного огляду 14.07.2015 року йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності, безстроково, без встановлення групи інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААА №014559 від 14.07.2015 року.

В зв'язку з професійним захворюванням змінилися образ та якість його життя, що завдає йому моральних страждань. Кожного дня він зазнає та терпить постійний тупий біль в шийному, грудному і попереково-крестовому відділах хребта з віддачею в ноги, гострий виражений біль в попереково-крестовому відділі при ході, нахилах, обертах тулуба, незначному фізичному навантаженні, охолоджені, метеоперепадах, має утруднену ходу, біль та обмеження обєму рухів і біль в колінних суглобах, частий головний біль, періодичне підвищення АТ. Навіть незначна хатня робота вимагає від нього значних додаткових зусиль. Раніше він займався спортом, бігав, але через професійну хворобу більше не в змозі це робити, через що став набирати вагу, страждає задишкою. Відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю професійного захворювання, та психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Повне одужання неможливо, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватися, спричиняє йому також моральні страждання. Потребує забезпечення лікарськими засобами та ВМП (виробами медичного призначення). Після встановлення профзахворювання звільнився у звязку з виходом на пенсію, не працює.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок виконання трудових обов'язків без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ПАТ «Південний гірничозбагачувальний комбінат» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує на те, що відповідач звертав увагу суду на те, що згідно п.19 ОСОБА_3 від 08.06.2015, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж більше 15 років в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, не встановлено конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення у позивача професійного захворювання.

Відповідач вважає, що суд залишив поза увагою, що праця у шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», що позивач знав про шкідливі умови праці, однак свідомо продовжував працювати в таких умовах, отримуючи за це відповідні пільги та компенсації і більшу заробітну плату.

На думку відповідача те, що свідоме перевищення терміну праці позивача в шкідливих умовах призвело до виникнення у нього професійного захворювання, тому він вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки вину ПАТ «ПІВДГЗК» у визначеному законом порядку не встановлено, а позивачем не доведено наявності моральної шкоди, а отже відсутній причинний зв'язок між шкодою та протиправним діянням підприємства.

Також, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди у 16000 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подпно.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга пне підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що загальний стаж позивача на підприємстві відповідача складає - 15 років 8 місяців 12 днів, стаж роботи в шкідливих умовах праці складає 15 років 8 місяців 12 днів (Довідка від 26 листопада 2018 року №111 з ПАТ "ПГЗК", Трудова книжка на а.с. 17-21).

ОСОБА_3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року (далі ОСОБА_3 розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз - радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, остеоартрозом і періартрозом колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.) М54.1 супутній - відсутній. (ОСОБА_3 розслідування на а.с. 13).

В пункті 16 даного ОСОБА_3 розслідування зазначається, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, внаслідок недосконалості робочого місця, він виконував роботи повязані з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми. Працюючи енергетиком з ремонту у карєрі РУ та бригадиром на дільницях основного виробництва РУ у ВАТ «ПівдГЗК» він виконував роботи в умовах впливу підвищеного фізичного навантаження (а.с. 13-14).

В пункті 17 ОСОБА_3 розслідування зазначається, що причина виникнення професійного захворювання є:

- робоче місце електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування (працюючого в карєрі) РУ: маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, кг:30-45 при нормі до 30; робоча поза- періодичне перебування в незручній позі до 50% часу зміни:32,6 % при нормі до 25 % перебування у вимушеній позі, % зміни:34,5% при нормі до 10%; статичне навантаження: величина навантаження за зміну (кгС) при утриманні вантажу двома руками: 248410 при нормі до 70 000; нахили тулуба, рази: 128 при нормі 51-100; Умови праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування (працюючого в карєрі) РУ за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості;

- робоче місце енергетика з ремонту у карєрі РУ: робоча поза періодичне перебування в незручній позі більше 50% часу зміни: 54.2% при нормі до 25%; статичне навантаження: величина навантаження за зміну (кгС) при утриманні вантажу однією рукою: 108 600 при нормі до 36 000. Умови праці енергетика з ремонту у карєрі РУ за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості;

- робоче місце бригадира на дільницях основного виробництва РУ: маса підіймання та переміщення вантажу (підіймання і переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою), кг: до 35 при нормі до 30; робоча поза- перебування у вимушеній позі від 10% до 25%,% зміни: до 15% при нормі до 10%. Умови праці бригадира на дільницях основного виробництва РУ за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості (а.с. 14).

Висновком МСЕК від 14.07.2015 року позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності, безстроково, без встановлення групи інвалідності, встановлена потреба у забезпеченні позивача лікувальними засобами, ВМП (а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.153, ст.173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст.13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

ОСОБА_3 положень ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання нещасних випадків, професійних захворювань, іншого пошкоджень здоров'я чи настання смерті були б неможливими.

ОСОБА_3 з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди, судом першої інстанції обґрунтовано покладено на відповідача, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про наявність вини позивача в отриманому ним професійному захворюванні, так як він свідомо обрав роботу протягом тривалого часу у шкідливих умовах праціта продовжував працювати, ставлячи за пріоритет матеріальні блага, а не власне здоровя, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Спростовуються, й доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, ОСОБА_3 розслідування причинин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 червня 2015 року, встановлено, що причиною виникнення у позивача професійних захворювань стали недосконалість робочого місця, виконання робіт пов'язаних з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми, виконання робіт в умовах впливу підвищеного фізичного навантаження, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

ОСОБА_3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності визначеного судом розміру моральної шкоди засадам розумності, виваженості і справедливості та вважає, що він визначений з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, що у звязку з ушкодженням здоровя було порушено та порушуються нормальні життєві звязки позивача, суд врахував і обсяг заподіяних позивачеві моральних, і фізичних страждань, стан його здоровя, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, відсоток втрати професійної працездатності, який згідно висновків МСЕК становить 20 % безстроково, що свідчить про незворотність втрати здоров'я, наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, а також те, що уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у звязку з отриманим ним професійним захворюванням під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: