КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №359/5839/18

18 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Борця Є.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Ганна Василівна про стягнення заборгованості за аліментами, пені, трьох процентів річних від прострочених сум та суми інфляції за час прострочення, -

в с т а н о в и в:

25 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами, пені, трьох процентів річних від прострочених сум та суми інфляції за час прострочення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року, зі ОСОБА_1 на її користь стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме: з 2 липня 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття- до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду та сплати присуджених йому аліментів.

Ураховуючи наведене просила суд стягнути з відповідача заборгованість за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, пеню в розмірі 123 875 гривень 95 копійок, три проценти річних від прострочених сум в розмірі 3 876 гривень та суму інфляційних втрат за час прострочення в розмірі 15 076 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, пеню в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, три проценти річних від прострочених сум в розмірі 3876 гривень та суму інфляції за час прострочення в розмірі 15076 гривень.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення пені в більшому розмірі відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 01 березня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року в частині стягнення заборгованості за аліментами, 3 % річних та інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки суд вирішує питання заборгованості за аліментами лише в разі спору про її розмір, тоді як він заборгованість в розмірі 42 113,38 грн. визнає та не оспорює. Доказів наявності спору матеріали справи не містять. Також відсутні правові підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та 3%річних на суму заборгованості за аліментами, так як відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості зі сплати аліментів стягується неустойка ( пеня), а стягнення 3% річних та інфляційних втрат застосовується лише до суми заборгованості за додатковими витратами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити без змін оскаржуване рішення суду, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Ганна Василівна в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 10.06.2010 року та серії НОМЕР_2 від 20.04.2012 року відповідно. (а.с.9,10)

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року, зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 2 липня 2015 року до досягнення старшою дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. (а.с.12,13-15)

На виконання вказаного рішення суду, 14.08.2015 року було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. (а.с.11,20)

З копії довідки-розрахунку державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Г.В. №27643 від 17 липня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує зобов`язання зі сплати аліментів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок. (а.с.16)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду та сплати присуджених аліментів, у зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача заборгованість за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, пеню в розмірі 123 875 гривень 95 копійок, три проценти річних від прострочених сум в розмірі 3 876 гривень та суму інфляційних втрат за час прострочення в розмірі 15 076 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги та, стягуючи зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, пеню в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, три проценти річних від прострочених сум в розмірі 3 876 гривень та суму інфляційних втрат за час прострочення в розмірі 15 076 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем визнана заборгованість за аліментами, розмір пені останнім не спростовано, проте вона підлягає зменшенню до розміру заборгованості за аліментами, а також з того, що в чинному СК України відсутня заборона нарахування трьох процентів річних від прострочених сум та суми інфляції за час прострочення у випадку неналежного виконання зобов`язання по сплаті аліментів.

Рішення суду в частині стягнення пені в сумі 42 113 гривень 38 копійок відповідачем не оскаржується, як і не оскаржується позивачем рішення суду про відмову в задоволенні позову в частині вимоги про стягнення пені в більшому розмірі.

Відповідачем ОСОБА_1 оскаржується рішення суду лише в частині стягнення заборгованості за аліментами, 3 % річних та інфляційних втрат.

Враховуючи положення ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та не погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами, 3 % річних та інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Частинами 3,4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, суд вирішує питання стягнення заборгованості за аліментами лише в разі спору про її розмір, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Аналіз матеріалів справи, змісту оскаржуваного рішення та апеляційної скарги свідчить, що відповідач не заперечував розмір заборгованості за аліментами, який визначений державним виконавцем .

Зокрема, в тексті оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідач погодився з довідкою-розрахунком №27643 від 17 липня 2018 року, якою визначено заборгованість за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок та не оскаржив її в судовому порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність спору між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами, визначеної державним виконавцем, обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині та про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, так як при відсутності спору щодо розміру заборгованості за аліментами, така заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за аліментами, з огляду на таке.

Відповідно до ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання.

Правовідносини сторін даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч.2 ст. 625 ЦК України не застосовуються.

Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені.

Зокрема, ст.196 СК України визначено, що в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Обов`язок платника аліментів щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних визначений у ч.4 ст.196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. У відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, а не прострочка сплати додаткових витрат на дітей.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України немає, так як відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальним законом Сімейним кодексом України ( ст. 196).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення зі ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду, не грунтуються на вимогах матеріального права, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року підлягає скасуванню в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, трьох процентів річних від прострочених сум в розмірі 3 876 гривень, суми інфляційних втрат за час прострочення в розмірі 15 076 гривень з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

У частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів рішення суду сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст. 194-196 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року скасувати в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за аліментами в розмірі 42 113 гривень 38 копійок, трьох процентів річних від прострочених сум в розмірі 3 876 гривень, суми інфляційних втрат за час прострочення сплати аліментів в розмірі 15 076 гривень та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами, трьох процентів річних, інфляційних втрат - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: