справа № 462/2900/19
УХВАЛА

07 травня 2019 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 06 травня 2019 року звернулася в суд з позовом до ДП «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суддя встановив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.184 ЦПК України позов предявляється шляхом подання позовної заяви до суду.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

За змістом позовної заяви предметом позову є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, перша позовна вимога сформульована таким чином «стягнути з відповідача середній заборгованість по заробітній платі на користь позивача, що становить 31145,76 грн.», проте «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні» і «заборгованість по заробітній платі» є різними правовими поняттями, а відтак зазначений зміст позовної вимоги вочевидь не відповідає заявленому позивачем предмету спору, обставинам, наведеним на підтвердження позовних вимог, та правовому обгрунтуванню позиції позивача.

Також позовна заява не містить обгрунтованого розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в такій лише вказано суму середньоденної заробітної плати і загальну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку позивач просить стягнути із відповідача, без проведення конкретного розрахунку цієї суми, що не відповідає вимогам п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Також в порушення п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

Крім цього, згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди в належному розмірі 768,40 грн.

Як вбачається із змісту позовної заяви, однією із вимог позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В обгрунтування несплати судового збору за цією вимогою позивач посилається на п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 30 січня 2019 у справі №910/4518/16.

Таким чином, позивачем не доплачено судовий збір, який відповідно до ставок, визначених ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», становить, враховуючи ціну позову, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 768,40 грн.

У відповідності до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, для усунення вказаних недоліків позовної заяви, а саме: викладення змісту позовних вимог відповідно до заявленого предмету спору, наведення обгрунтованого розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у звязку із розглядом справи, а також доплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди залишити без руху.

Позивач має право протягом строку, який не перевищує десяти днів з дня вручення їй ухвали, усунути недоліки позовної заяви. Якщо позивач усуне зазначені недоліки позовної заяви у визначений ухвалою строк, вона вважається поданою в день первісного її подання до суду, в противному випадку - вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю.Колодяжний