Справа № 477/392/19
Провадження № 22ц/812/791/19 Головуючий у 1-ї інстанції Глубоченко С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства (АТ) «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»

на ухвалу судді Жовтневого районного суду Миколаївської області Глубоченка С.М., постановлену 7 березня 2019 року у приміщенні суду у місті Миколаєві зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»

до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа - Фермерське господарство (ФГ) «Колос»,

про стягнення з поручителів кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ФГ «Колос» про стягнення з відповідачів як поручителів за окремими договорами поруки кредитної заборгованості, яка виникла у боржника - третьої особи за кредитним договором по 2 357 600 грн. 92 коп. з кожного.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 7 березня 2019 року у відкритті провадження за позовом АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відмовлено.

Суддя мотивував своє рішення тим, що договори поруки, за якими позивач просить стягнути заборгованість укладено на забезпечення кредитного договору укладеного між юридичними особами, а за положеннями статті 20 ГПК України, такі спори відносяться до юрисдикції господарських судів.

В апеляційній скарзі позивач АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» просить скасувати ухвалу судді про відмову у відкритті провадження, а справу повернути для продовження розгляду в той же суд, посилаючись на те, що її постановлено з порушенням вимог закону, так як положення ЦПК України не містить заборон щодо розгляду спорів, які виникли між кредитором - юридичною особою та поручителями - фізичними особами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя керувався пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України і пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України з тих підстав, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, так як договори поруки з фізичними особами укладено на забезпечення кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи, а у цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

З такими висновками слід погодитися, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» у лютому 2019 року звернувся у порядку цивільного судочинства до суду з позовом до фізичних осіб, які є поручителями за договорами поруки, що були укладені на виконання основного зобов'язання - кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи : позивач і третя особа ФГ «Колос».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарської діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язань, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи.

Тобто, з дати набрання чинності ГПК України у редакції вищенаведеного Закону України господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи (висновок ВП ВС у справі №415/2542/15ц від 13 березня 2018 року).

За такого, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, якщо спір ініційований у суді на підставі процесуальних норм, які діяли до 15 грудня 2017 року, то він підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, у протилежному випадку (після набрання чинності таких змін, тобто після 15 грудня 2017 року), підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата ВС і у своїй постанові від 2 жовтня 2018 року при розгляді справи №910/1733/18, де вона додатково зазначила, що висновок судів, що прийняття господарським судом позову до фізичної особи неминуче порушить права та інтереси цієї особи, зроблено ними без уваги на те, що за статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 ГПК України, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, в тому числі спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, можуть розглядатися за правилами господарського судочинства у відповідності до визначених положень статті 20 ГПК України.

Підстав для відступлення від вищенаведених висновків, з огляду на положення частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», - колегія суддів не вбачає.

За такого суддя вірно, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, у зв'язку з тим, що спір, що виник між сторонами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, враховуючи суб'єктний склад справи, предмет спору, та його ініціювання позивачем, після набрання чинності змінами до ГПК України.

Посилання представника позивача на відсутність обмежень щодо розгляду подібного спору у порядку цивільного судочинства суперечить як змісту положень, викладених у статтях 4, 20, 45 ГПК України, так і наведеним висновкам ВП ВС.

Інші доводи апелянта не спростовують обґрунтовані висновки судді, так як ґрунтуються на помилковому тлумаченні процесуального законодавства, а тому не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, так як постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» залишити без задоволення, а ухвалу судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 7 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з цього дня як дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О.Ямкова

Судді О.В.Локтіонова

С.Ю.Колосовський