ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
іменем України

справа № 644/8470/18
провадження № 22-ц/818/1610/19

24 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальний заклад охорони здоров`я «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року в складі судді Шевченка С.В.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Комунального закладу охорони здоров`я «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» (далі - КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка») про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та перерахунок заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі ЧАЕС) та отримує пенсію, розмір якої був визначений з урахуванням довідки про заробітну плату, виданої відповідачем на підставі Листа Держкомпраці СРСР від 23 вересня 1986 року № 136 «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Зазначає, що у період з 04 травня 1986 року по 07 червня 1986 року він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України, які були опубліковані на сторінках газети «Все про бухгалтерський облік» № 24 від 10 березня 2006 року, умови оплати праці таких осіб визначалися розпорядженням голови Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 рс «Про оплату праці військовослужбовців учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» та були такими ж, як і умови оплати відряджених робітників і службовців, що виконували ті ж роботи.

Однак постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 3004 року № 1240, яка набрала чинності з 01 січня 2005 року, були внесені зміни до пункту 1 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок ЧАЕС, а саме - слова і цифри «до вересня 1986 р., призначаються із заробітку, який вони фактично одержували за основним місцем роботи, з урахуванням сум перерахунку заробітної плати відповідно до листа Держкомпраці СРСР від 15 вересня 1986 р. № 0595 (Держкомпраці УРСР від 23 вересня 1986 р. № 136)» замінені словами і цифрами «та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються із заробітку, який вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо цей розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у Ш зоні 5, П 4, у 1 зоні 3)».

Наприкінці 2017 року та 22 червня 2018 року він звертався до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати. Листом від 12 липня 2018 року йому було відмовлено у перерахунку заробітної плати.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати дії керівництва КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» протиправними; зобов`язати керівництво КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» видати наказ про проведення перерахунку заробітної плати та видати відповідну довідку для подання її до органів пенсійного фонду; зобов`язати керівництво КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» провести перерахунок заробітної плати та видати довідку та копію наказу про перерахунок заробітної плати для подання цих документів до органів пенсійного фонду, а також лист про визнання раніше наданої довідки недійсною.

03 грудня 2018 року КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка», видавши довідку про заробітну плату, яка була останньому необхідна для надання в органи пенсійного фонду для призначення та нарахування пенсії, діяв відповідно до вимог статті 49 КЗпП України і статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС» та права позивача не порушив. Доказів на підтвердження неправильного визначення розміру премії ОСОБА_1 за періоди з 04 травня 1986 року по 07 червня 1986 року в зоні відчуження не надано.

24 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

26 лютого 2019 року КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» подав відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом Ш групи за захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків по ліквідації наслідків на ЧАЕС, та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Харкові (а. с. 7-8).

В червні 2018 року ОСОБА_1 направив відповідачу заяву про видачу наказу про перерахунок заробітної плати у зв`язку з ліквідацією наслідків на ЧАЕС, надання нової довідки з перерахунком, копії наказу та листа про визнання раніше виданої довідки недійсною для подання цих документів до Управління пенсійного фонду України.

Необхідність змін до довідки позивач обгрунтував тим, що у період з 04 травня 1986 року по 07 червня 1986 року він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і умови оплати його праці визначалися розпорядженням голови 1986 року № 1031 рс «Про оплату праці військовослужбовців учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», яке на даний час скасовано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок ЧАЕС (далі Порядок № 1210).

У відповідності до пункту 1 Порядку № 1210, цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок ЧАЕС відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС» (далі пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися із заробітної плати, одержаної в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (пункт 2 Порядку № 1210).

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Порядку № 1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС» видача довідок про періоди роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунок) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий, годувальник або особа, яка вертається за пенсією.

Тобто відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та «для службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанова Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-77 та ін.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців так і на військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 655-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і попередження забруднення навколишнього середовища» надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 655-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7), провадилась у Ш, П, 1 зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігалось грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову в позові, оскільки довідка ОСОБА_1 для призначення пенсії була видана на підставі первинних бухгалтерських документів про фактично відпрацьований час та розмір отриманої заробітної плати в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 04 травня 1986 року по 07 червня 10986 року.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасник справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

А.І.Овсяннікова