РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 561/23/19

Провадження № 22-ц/4815/526/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_6

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2019 року, ухваленого в складі судді., повний текст якого виготовлено 14 лютого 2019, у справі № 561/23/19,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини покликаючись на те, що на даний час сума стягуваних аліментів за рішенням суду від 28.08.2013 року є недостатньою для матеріального забезпечення належного рівня життя дітей, а відтак вважає, що розмір аліментів необхідно збільшити до 1500 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Просить змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 для утримання трьох дітей в розмірі по 1500 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до їх повноліття та стягнути 23015 грн понесених додаткових витрат на лікування дочки ОСОБА_2 та стягнути наперед додаткові витрати на лікування дочки ОСОБА_2 та для оплати навчання та розвитку сина ОСОБА_3 по 500 грн на кожного щомісячно.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2013 року у справі № 561/680/13-ц в розмірі по 500 гривень 00 копійок на кожну дитину, та стягнуто починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі по 1 400 грн. 00 коп. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати повязані з лікуванням та розвитком здібностей неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 21015 (двадцять одна тисяча пятнадцять) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500,00 гривень періодично щомісячно та додаткові витрати, повязані із розвитком здібності дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 періодично, у розмірі 500,00 гривень, щомісячно.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки збільшились витрати на утримання дітей тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів визначених рішенням суду від 28.08.2013 року а також додаткові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що не заперечує проти необхідності збільшення розміру аліментів. Вважає що 1400 грн. є досить великою сумою, яку він не зможе сплачувати так як на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей від другого шлюбу. Вказує, що судом невірно визначено розмір додаткових витрат які він повинен сплатити, оскільки не врахував, що на лікування та придбання слухового апарату для дочки він вже сплатив 26 000 грн., а тому до стягнення підлягає лише 2880 грн. Суд безпідставно з порушенням норм процесуального права взяв до уваги неналежні докази понесених позивачем витрат, а саме товарний чек від 23.04.2018 на суму 11500 грн як «доплата за слуховий апарат». Оскільки кошти за слуховий апарат сплачені ТОВ «ВАБОСУРДО», а доплата здійснена іншому продавцю ФОП ОСОБА_5 , відсутні докази і витрат понесених на розвиток здібностей дітей.

Крім того, позивач не надала будь-яких доказів та достатньо мотивованих обґрунтувань щодо необхідності сплати ним наперед додаткових витрат по 500 грн. на кожну дитину.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів встановивши його в твердій грошовій сумі в розмірі 1015,00 грн. та зменшити розмір додаткових витрат понесених на лікування доньки ОСОБА_2 до 2880 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2013 року у справі № 561/680/13-ц стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача в розмірі по 500 гривень 00 копійок на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29.07.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 192 СК України та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У встановленому законом порядку, належними та допустимим доказами відповідач не довів факт погіршення свого матеріального стану з часу призначення аліментів за рішенням суду та не спростував доводи позивача про збільшення витрат на утримання дітей і такі обставини не були встановленні при перегляді справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей, погіршення матеріального становища одержувача аліментів, стан здоров`я дітей та збільшення витрат на їх утримання , те що відповідач є працездатним і може отримувати дохід, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та фактичного приділення позивачкою більше сил та засобів на виховання та розвиток дітей через проживання останніх з нею.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що в період з 2016 року по 2018 рік вона понесла додаткові витрати на дочку ОСОБА_2 2008 року народження у зв`язку з її лікуванням та розвитком її здібностей, навчанням, тощо в розмірі 88030,00 грн.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на інструменти, призначені для розвитку здібностей дитини, або документи, що підтверджують необхідність здійснення додаткових витрат на лікування дитини.

Установлено, що донька сторін - ОСОБА_2 є дитиною - інвалідом, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 23 березня 2018 року. Дитині встановлено діагноз хронічна двобічна сенсоневральна втрата слуху, приглухуватість ІІ стт. Справа, глухота IV ст. зліва, що підтверджується медичним висновком №2 про дитину інваліда від 11 січня 2018 року. Дитина потребує періодичного консультування та реабілітації у профільних лікарів та їй рекомендовано користування слуховими апаратами.

11 грудня 2017 року позивач придбала у магазині ТОВ «ВАБОС НВП» слуховий апарат за 24050,00 грн., 30 січня 2018 року сплачено ТОВ «Вабусурдо» 29250,00 грн. за слуховий апарат Supremia 7SP, а також додатково сплатила 1510,00 грн. за додаткове обладнання до слухових апаратів, що підтверджено товарними та фіскальними чеками , а всього на загальну суму 66 310,00 грн.(а.с.19-20).

З 11 грудня 2017 по січень 2019 року ОСОБА_6 перерахував позивачу на лікування доньки ОСОБА_2 26000,00 грн. (а.с.38-39).

Отже, до стягнення з відповідача підлягає 7155 грн витрат на придбання слухового апарата та лікування доньки. (66310:2= 33155-26000=7155 грн)

Разом з тим, позивачкою не надано суду належних доказів, підтверджуючих наявність понесення витрат на лікування ОСОБА_2 у 2018 році у приватному кабінеті слухомовленневої абілітації в сумі 5720 грн. та 5200 грн, а також понесених витрат в сумі 10800 грн. пов`язаних з розвитком здібностей дитини на заняття в студії ОСОБА_8 з образотворчого мистецтва.

Доводи позивача про те, що витрати на оплату додаткових освітніх послуг є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків, не заслуговують на увагу, оскільки в порушення ст. 77-79 ЦПК України не підтверджено належними доказами. Сама по собі довідка студії не свідчить про надані додаткові освітні послуги, що пов`язанні з розвитком здібностей дитини.

Крім того, вимога щодо стягнення додаткових витрат щомісячно на кожну дитину по 500 грн наперед не підлягає до задоволення, оскільки позивач будь-яких обґрунтувань та доказів, підтверджуючих необхідність таких витрат у зв`язку з розвитком певних здібностей дітей чи щомісячне їх лікування (медичної виписки, довідки, рекомендацій лікаря, тощо) суду не надала.

Інші докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 376,382-384 ЦПК України, ст.182,192,185 СК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2019 року в частині стягнення додаткових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину в сумі 7155 грн (сім тисяч сто п`ятдесят п`ять грн).

У задоволенні вимог про стягнення щомісячно додаткових витрат на кожну дитину наперед відмовити.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2019 року в частині збільшення розміру аліментів залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: