КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня2019 року м. Київ

Справа № 757/26746/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2709/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В. 09 жовтня 2018 року в місті Києві, повний текст рішення складено 19 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства КомерційнийБанк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В

У травні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про захист його прав як споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 вересня 2011 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Алушта було укладено два договори банківських вкладів. Договір банківського вкладу №SAMDN9840 на суму 1827,22 Євро строком на 12 місяців під 3% річних на суму вкладу та договір банківського вкладу №SAMDN0508 на суму 5757,10 доларів строком на 12 місяців під 4% річних на суму вкладу. У жовтні 2014 року він звернувся із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання вищевказаних договорів банківських вкладів, повернення коштів та нарахованих на них відсотків, проте його заява задоволена не була, сума вкладів і нарахованих відсотків відповідачем не повернута.

З врахуванням заяви про зменшення суми ціни позову від 07 травня 2018 року, просив стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 99237,84 доларів США, 2642,72 долари США - нараховані відсотки за період з 01 березня 2014 року по 29 жовтня 2014 року, 293,18 доларів США - не нараховані відсотки за період з 30 жовтня 2014 року по 03 травня 2017 року, 10 доларів США - не нараховані відсотки за період з 04 травня 2017 року по 06 травня 2018 року, 29529723,68 грн - пені у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 15 травня 2016 року по 15 травня 2017 року та 275654,24 грн - 3 % річних за період з 30 жовтня 2014 року по 06 травня 2018 року, у зв'язку із неповерненням грошових коштів за договором №SAMDN0508, а також стягнути 56453,88 Євро - суму вкладу, 1127,53 Євро - нараховані відсотки за період з 01 березня 2014 року по 29 жовтня 2014 року, 1418,31 Євро - не нараховані відсотки за період з 30 жовтня 2014 року по 03 травня 2017 року, 5,69 Євро - не нарахованої відсотки за період з 04 травня 2017 року по 06 травня 2018 року, 18310197,41 грн - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 15 травня 2016 року по 15 травня 2017 року, 187698,24 грн - 3 % річних за період з 30 жовтня 2014 року по 06 травня 2018 року, у зв'язку із неповерненням грошових коштів за договором №SAMDN9840. Всього, з врахуванням штрафних санкцій, просить стягнути 104383,74 дол. США, 59005,41 Євро та 49784273,57 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 104383,74 долари США, три проценти річних в розмірі 275654,24 грн, пеню в розмірі 2786574, 96 грн, суму вкладу та відсотки в розмірі 59005,41 Євро, три проценти річних в розмірі 187698, 24 грн, пеню в розмірі 1819480, 19 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 148533, 70 грн.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням АТ КБ «ПриватБанк», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи. Представник відповідача вказує на те, що позивач у своїй позовній заяві зазначає тільки про внесення коштів у зазначених розмірах сум у період з 30 вересня 2011 року по 05 лютого2014 року на банківські рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2, та не повідомляє про часткове зняття коштів з вказаних рахунків.Дана обставина підтверджується доказом, який надав сам позивач, оскільки суми залишків коштів, зазначені у Довідці від 29 січня 2018 року №9ТКО0НS41МАТЗМН7 є значно меншими ані ж ті суми, які він заявив до стягнення з банку. Зазначає, що розрахунок відсотків на депозитні вклади повинні здійснюватись з сум коштів, які фактично перебували на банківських рахунках станом на 01 березня 2014 року, не погоджується також щодо стягнення 3% річних за ст.625 ЦК України. На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням наведених відповідачем доводів та наданих розрахунків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року ухвалено відповідно із нормами матеріального та процесуального права та не містить підстав для його скасування. Враховуючи викладене, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання відповідач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Представник позивача - адвокат Дугінов Д.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 30 вересня 2011 року сторони уклали договір банківського вкладу №SAMDN9840 (вклад «Приват-вклад») на умовах сплати щомісячно 3% річних на суму вкладу 1827,22 Євро строком 12 місяців, для цілей якого відкрито особовий рахунок НОМЕР_2, та договір банківського вкладу №SAMDN0508 (вклад «Приват-вклад») на умовах сплати щомісячно 4% річних на суму вкладу 5757, 10 доларів США строком 12 місяців, для цілей якого відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 /а. с. 6, 7/.

Протягом дії договорів позивач поповнював свої вклади: на загальну суму у розмірі 56453,88 Євро та 99237,84 доларів США.

27 жовтня 2014 року позивач звернувся із заявою до відповідача про розірвання вищевказаних договорів банківських вкладів, повернення грошових коштів та нарахованих на них відсотків, яка залишилася не виконаною відповідачем /а. с. 8/.

Розглянувши звернення позивача, ПАТ «КБ «ПриватБанк» надав йому письмову відповідь, у якій, посилаючись на вимушене припинення діяльності банку на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополь та незаконне вилучення майна банку, яке знаходилося на окупованій території, у банку відсутній доступ до первинної документації по зазначеним рахункам і надати будь-яку інформацію не представляється можливим /а. с. 9/.

Як вбачається з листа ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 30 березня 2018 року за №20.1.0.0.0/7-20160313/625, який адресований Раді з питань захисту прав споживачів фінансових послуг, у відповідь на їх звернення, банком було змінено рахунки обліку коштів клієнтів відповідно до норм, зазначених в Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12 листопада 2003 року, із врахуванням того, що Правлінням НБУ було прийнято Постанову від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. На підставі вищевикладеного, у зв'язку із припиненням діяльності відокремлених підрозділів банку, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, банком було внесено зміни у порядок обліку грошових коштів по рахунках клієнтів Кримського регіонального управління і Севастопольської філії банку та грошові кошти стали обліковуватися на рахунок балансової групи 2903* /а. с. 57-58/.

Із змісту листа від 05 квітня 2017 року № Е.30.0.0.0/4-44076, направленого Головою Правління ПАТ «КБ «ПриватБанк» до Першого заступника Міністра фінансів України вбачається, що банк володіє інформацією щодо обсягу суми зобов'язань, необхідної для повернення коштів громадянам України, які виїхали з окупованої території АР Крим, зберегли громадянство, зареєстровані та/або здійснюють в Україні відповідну економічну або іншу діяльність, а також стосовно способу ідентифікації таких осіб, яку банком передбачається проводити у повному обсязі у відділеннях банку за умови надання оригіналів документів, що підтверджують місце реєстрації та громадянство /а. с. 92-93/.

Згідно із нотаріально посвідченою довіреністю на представництво інтересів позивача від 10 червня 2017 року, він зареєстрований у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області /а. с. 59/.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Положення ст.1059 ЦК України врегульовують питання форми договору банківського вкладу та визначаються наслідки недодержання письмової форми такого договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 1060 ЦК України (у редакції Закону України від 20 листопада 2012 № 5495-VI), що була чинною на момент укладення зазначених депозитних договорів, звернення позивача із вимогою про повернення вкладу та змінена Законом України від 14 травня 2015 року № 424-VIII, що набрав чинності 06 червня 2015 року, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст. 1058 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (далі - Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

В порядку визначному положеннями ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу зі строком на 12 місяців тобто до 30 вересня 2012 рокуале з умовою автоматичної пролонгації договору на той же строк. Підставою припинення договірних правовідносин сторонами визначена заява клієнта про відмову від продовження строку вкладу. Така заява була здійснена позивачем 27 жовтня 2014 року та залишена без реагування відповідачем.

Наявність договірних зобов'язань та факт внесення грошових коштів позивачем підтверджується наданими суду доказами, а саме договором та банківськими квитанція, оригінали яких оглянуті судом. Стороною відповідача не було надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, не було надано власних розрахунків щодо нарахування суми заборгованості та процентів за користування грошовими коштами. При цьому слід зазначити, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, за клопотанням позивача, вживались заходи щодо надання стороною відповідача будь-яких даних про стан рахунку позивача, сум, що обліковуються на ньому, нарахованих відсотків. Проте вимоги суду залишились також без реагування зі сторони відповідача, в тому числі без повідомлення причин невиконання. Тому, на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у зв'язку з неподанням відповідачем без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд вважає за можливе визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, а саме обставини щодо наявності невиконаного зобов'язання щодо договору вкладу, сум вкладу та відсотків за користування ним.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо наведених депозитних договорів, не є переконливими, оскільки договори банківських рахунків укладені безпосередньо з самостійною юридичною особою, ПАТ КБ «ПриватБанк», а не з його кримською філією, що не є суб'єктом цивільного права, не наділена правосуб'єктністю. Відтак банк зобов'язаний зберігати подібну інформацію, й за усіма обставинами у банку має бути наявна вся необхідна інформація за цими договорами, зокрема, у регістрах аналітичного обліку, як то передбачено Положенням НБУ № 254.

Враховуючи наявність невиконаного зобов'язання, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», обґрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 3% річних з обмеженням суми нарахованої пені до суми заборгованості.

Стосовно доводів апеляційної скарги ПАТ «КБ ПриватБанк» щодо незаконності рішення суду апеляційної інстанції в частині стягненні суми пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» апеляційним судом враховані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі №6-37цс16 та у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №759/13827.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, то відсутні підставі для здійснення відповідачеві компенсації понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний тест постанови складений 17 квітня 2019 року