КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року

справа 760/16793/16-ц

провадження № 22-ц/824/1563/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року у складі судді Шереметьєвої Л.А. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням, уточнивши позовні вимоги просила визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, вселити її в зазначену квартиру, зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні належною їй квартирою та позбавити відповідача права користування вказаним майном.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Вселено ОСОБА_2 в АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач на момент звернення до суду вже була власником спірної квартири, що підтверджується наданою до суду інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2016 року. А тому, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на цю квартиру у порядку спадкування.

Крім того, уточнюючи позовні вимоги позивачем змінено і предмет і підставу позову, що є порушенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України. Також зазначає, що він не є належним відповідачем по даній справі, оскільки не претендує на цю квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що ОСОБА_3 є належним відповідачем по даній справі, оскільки саме за його заявою було заведено спадкову справу. Зазначає, що відповідач чинить перешкоди у користування належним їй майном. Крім того, право власності на спірне майно зареєстровано на підставі рішення, яке скасовано в апеляційному порядку. Також вказує, що нею подано до суду заяву про уточнення позовних вимог до початку розгляду справи по суті, а тому не порушено вимоги ст. 31 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником спірного нерухомого майна, а тому має право на усунення перешкод у його користуванні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Рішення суду оскаржено апеляційною скаргою в частині задоволення позову, а тому рішення суду лише в цій частині підлягає перегляду апеляційним судом у відповідності до ст. 367 ЦПК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.75 т.1).

ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 (а.с.76 т.1).

ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2000 року (а.с.71 т.1).

На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована у АДРЕСА_2 (а.с.77 т.1).

За вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_2

На момент смерті ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з відповідачем.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року по справі №760/15104/15-ц шлюб, зареєстрований 15 березня 2012 року виконавчим комітетом Маковищенської сільської ради Макарівського району Київської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано неукладеним, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6 - 9 т.1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 125-126 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в частині визнання шлюбу неукладеним та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року залишено без змін (а.с. 72 - 75 т.1).

13.10.2016 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г.М. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на грошові кошти з усіма відсотками та компенсаціями, що будуть нараховані на день видачі цих вкладів, які знаходяться на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку НОМЕР_1, поточна сума 6454,68 грн., та рахунку НОМЕР_2, поточна сума 25000,00 грн., які належать спадкодавцю ОСОБА_4 (а.с.70 т.1).

19 травня 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Постановою приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г.М. від 22 травня 2017 року №23/01-16 приватним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що спадкоємцем ОСОБА_2 не було подано належним чином оформлені документи, що підтверджують право власності спадкодавця на дану квартиру (а.с.67-68 т.1).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті її доньки ОСОБА_4

Спадкодавцеві за життя на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, що в свою чергу підтверджує право позивача на успадкування даного майна, але правовстановлюючий документ на це майно у позивача відсутній.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Крім того, доводи відповідача, що на момент звернення до суду позивач вже була власником спірної квартири, оскільки за нею зареєстроване це майно, є необґрунтованими, так як з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за позивачем було зареєстроване на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року, яке було в подальшому в частині визнання права власності скасоване.

Враховуючи, що позивач є власником спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1, вона має право на усунення порушень у користуванні належним їй майном та вселення до цієї квартири.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У частині першій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їй майном, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач не є власником зазначеного нерухомого майна, проте зареєстрований у спірній квартирі.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

ОСОБА_3 не є співвласником спірної квартири, не є членом сім'ї власника, а тому його проживання у даному домоволодінні створює ОСОБА_2 безумовні перешкоди в користуванні її власністю, а тому ці перешкоди повинні бути усунуті.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що позов подано до неналежного відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно зі ст. 50 ЦПК України, позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Виходячи з норм процесуального права відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Виключно позивач, наділений правом визначати коло відповідачів, визначати предмет та підстави позову.

Оскільки з матеріалів спадкової справи №10/2012 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 слідує, що вона заведена за заявою ОСОБА_3, а тому він є належним відповідачем по даній справі.

Також колегія суддів не приймає до уваги твердження апеляційної скарги, що уточнюючи позовні вимоги, позивачем змінено і предмету і підставу позову, що є порушенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України, оскільки позивач скориставшись своїм правом, встановленим цією статтею, 09.06.2017 року подала до суду заяву про уточнення позовних вимог.

Таким чином, судом при ухваленні рішення не порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді