РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2125/18

пр. № 2/759/947/19

03 квітня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Т.О. Величко

при секретарі судових засідань: В.В. Дудник

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 048/722514-КR від 15.09.2008, відповідно до п. 1.1. якого, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 455 000 доларів США на умовах сплати 13,5 % річних за користування кредитними коштами, кінцевою датою повернення заборгованості по кредиту до 14.09.2033 року. В якості забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між ОСОБА_4, як іпотекодавцем, та позивачем було укладено Іпотечний договір № 048/722518-ІО, посвідчений приватнм нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 15.09.2008 за реєстровим № 10341.

Позивач вказує, що відповідно до умов п. 1.1. цього договору, в іпотеку позивачу було передано нерухоме майно, а саме кв. 243, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належало іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 15.09.2008 та посвідченому того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 10337 та зареєстрований у державному реєстрі правочинів 15.09.2008. ПАТ "Укрсоцбанк" з метою врегулювання простроченої заборгованості позивачальника за кредитним договором, звернув стягнення на предмет іпотеки шлюхом позасудового врегулювання на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодавця.

Позивач також зазначає, що на підставі застереження ПАТ "Укрсоцбанк" зареєстрував право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію права власності за ПАТ "Укрсоцбанк" на квартиру. З цього моменту, як вважає позивач, особа встатила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Крім того, позивач вказує, що згідно даних довідки Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Затишок" від 04.07.2016 № 30 у квартирі були зареєстровані діти попереднього власника - ОСОБА_6, 1996 р.н., ОСОБА_7, 2007 р.н. Відповідач звільнив дане приміщення, однак не був знятий з реєстраційного обліку за цією адресою, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, тобто з 2016 відповідч не проживає за даною адресою та не сплачує комунальні платежі.

Позивач у жовтні 2017 року звернувся до відповідача з вимогою про зняття з реєстрації у тридцятиденний строк, з дня отримання вимоги, вимогу відповідач отримав 21.10.2017 року, однак досі не виконав. На даний час позивач має намір реалізувати квартиру третім особам, але не може цього зробити, оскільки відповідач там зареєстрований, позивач несе витрати пов"язані зі сплатою комунальних платежів.

Позивач просить суд усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

14.02.2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 16.02.2018 року Ухвалою судді позов залишено без руху. 04.04.2018 року Ухвалою судді позов залишено без руху. 22.08.2018 року Ухвалою судді відкрито провадження усправі.

У судове засідання представник позивача не з"явився, направив до суду заяву у якій просив розглядати справу без його участі, на вимогах позову наполягає, проти заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про судові засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 048/722514-КR від 15.09.2008.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4, як іпотекодавцем, та позивачем було укладено Іпотечний договір № 048/722518-ІО, посвідчений приватнм нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 15.09.2008 за реєстровим № 10341.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, задоволення вимоги про зняття особи з реєстраційного обліку судом можливе виключно у разі відмови відповідного державного органу виконати рішення суду про втрату особою права користування жилим приміщенням і у разі пред'явлення позову з зазначеними вимогами до даного органу.

Відповідно до ст. 7 Закону « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів про належнисть йому майна, Свідоцтва про право власності, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно датована вереснем 2017 року, згідно якої власником житла, а саме кв. 243, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , долучені до справи докази ( а.с.48-81) не відповідаючть вимогам ч.8 ст. 43 ЦПК України, а тому є неналежними, що викликають сумнів у їх достовірності, та у позовній заяві відсутні докази про порушення права позивача у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою.

Керуючись ст.ст.10, 12, 141, 258-259, 263-265, 266, ЦПК України, ст.ст.16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.9, 150, 155 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.О. Величко