ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Херсон

Справа №766/205547/18

Провадження №22ц/819/536/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ус О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2014 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» укладений кредитний договір №200072184 про надання та використання платіжної картки. Договір укладено у вигляді заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування кредитів та тарифами являє собою кредитний договір.

Позивач зазначила, що зазначений кредитний договір укладений із порушенням її прав як споживача; умови договору є несправедливими та суперечать положенням законодавства, що регулює правовідносини у сфері споживчого кредитування, а саме порушують норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, банк не надав позивачу повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, у зв'язку з чим просила визнати кредитний договір від 24 липня 2014 року недійсним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Визнано умову кредитного договору (заяви (оферти) №200072184, укладеного 24 липня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячно суму страхової премії у розмірі 1,5% від розміру заборгованості, а також умову цього ж договору щодо порядку вирішення спорів (третейське застереження) недійсними з моменту укладення договору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Банк Михайлівський» на користь держави судовий збір у розмірі 352,40грн.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що підпис позичальника на договорі є підтвердженням того, що позичальник ознайомлений з умовами кредитування, які йому роз'ясненні та зрозумілі.

Від позивача не надходило жодної заяви щодо відмови від договору, остання користувалася кредитними коштами зарахованими на платіжну картку за договором від 24.07.2014 року, що підтверджується випискою по рахунку.

24 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова компанія «М-ЛАЙФ», на засадах власного волевиявлення позивача, був укладений договір добровільного страхування життя. Банк не є стороною цього договору, а виступає лише повіреним, який згідно п.1.6 Заяви (оферти), уповноважений проводити договірне списання з картки позивачки сум страхової премії. Оскільки належних та допустимих доказів з приводу спонукання позивача до укладення цього договору ОСОБА_2 не надано, то відсутні підстави для визнання п.1.6 недійсним.

Третейське застереження, що міститься в кредитному договорі, відповідає вимогам п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а саме стосується спорів з приводу розбіжностей щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним, а також будь-яких інших питань, які виникають при його виконанні або випливають з нього, а не спори щодо захисту прав споживачів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено кредитний договір №200072184, предметом якого є надання клієнту у користування кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 2000,00грн зі сплатою процентної ставки 58,8% річних.

Дані обставини підтверджуються заявою (офертою) №200072184, поданою до банку особисто ОСОБА_2, згідно з якою заявник погодилась на умови надання кредиту з використанням платіжної картки.

До підписання заяви (оферти) позичальник в письмовій формі засвідчив підписом той факт, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги частково, а саме, визнавши недійсними умови пунктів 1.6 (обов'язок позичальника сплачувати щомісячну суму страхової премії) та п.5 (третейське застереження) кредитного договору, суд першої інстанції виходив з їх невідповідності положенням законодавства, що регулює правовідносини у сфері споживчого кредитування.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до умов пункту 1.6 кредитного договору №200072184 від 24 липня 2014 року Банк після укладення з позивачем договору про Картку та договору страхування в рамках вищевказаної програми страхування на підставі договірного списання в безготівковому порядку здійснюватиме щомісячне списання з рахунку Картки, в тому числі за рахунок наданого кредиту в рамках Ліміту, та зарахування на користь «СК «М-Лайф» суму страхової премії в розмірі 1,5% щомісячно від розміру заборгованості за договором про Картку, встановленої в розрахункову дату згідно Умов по картках.

Положеннями пункту 5 кредитного договору №200072184 від 24 липня 2014 року передбачено, що всі спори та розбіжності, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно пункту 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до статті 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до умов кредитного договору від 24 липня 2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, отже особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.

Таким чином, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної премії (комісії) в розмірі 1,5% від розміру заборгованості та зарахування її на користь «СК «М-Лайф», вищезазначеному не відповідає. Відповідач, включивши такі послуги до кредитного договору, який, як зазначено в апеляційній скарзі є типовим, фактично нав'язав їх позивачу та обмежив останнього у виборі страхової компанії, оскільки страхування в спірних правовідносинах носить добровільний характер.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що умова кредитного договору про щомісячну сплату страхової премії в розмірі 1,5% від розміру заборгованості за договором не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» .

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про невідповідність вимогам Закону України «Про третейські суди» пункту 5 кредитного договору, в якому вказано, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв'язку із ним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, оскільки відповідно до положень пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди», у редакції Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року,третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга висновків суду не спростовує.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, перевіривши доводи скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2018 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

Л.А. Приходько