Провадження № 22-ц/802/432/19 Категорія: 61 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з - Савчук О.В.,

з участю:

представника державної виконавчої служби - Копетюка В.О.,

представника боржника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк», заінтересована особа - ОСОБА_4, на постанову та дії посадової особи органу державної виконавчої служби, за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2018 року заявник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд із зазначеною скаргою, яку обґрунтовав тим, що на виконанні у Луцькому районному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 49807510 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24 квітня 2012 року Луцьким міськрайонним судом про солідарне стягнення з боржників ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 17871,92 доларів США. 17 травня 2018 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №49807510 з підстав повного виконання судового рішення.

Заявник ПАТ «УкрСиббанк» вважає, що державним виконавцем в повному об'ємі не виконано рішення суду про стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором в розмірі 17871,92 доларів США, оскільки після відчуження на електронних торгах житлового будинку, який перебував в іпотеці, державною виконавчою служби на рахунок стягувача було перераховано не 17871,92 доларів США, а лише 143274,24 грн., що, на думку стягувача, не свідчить про виконання рішення суду в повному об'ємі.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив суд визнати протиправними дії державного виконавця та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 17 травня 2018 року № 49807510.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22 жовтня 2018 року в даній справі скаргу задовольнено частково.

Постановлено визнати неправомірною постанову заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка Володимира Олеговича від 17 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 49807510 та зобов'язано начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області або особу, яка виконує його обов'язки, скасувати вказану постанову.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, представник боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги стягувача.

В судовому засіданні представник боржника та представник державної виконавчої служби апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового розгляду, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2011 року, що набрало законної сили, у цивільній справі №2-5460/11 постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в розмірі 17 871,92 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 142 501 грн 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі - 1425,02 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

24 квітня 2012 року Луцьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості в розмірі 17871,92 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ - 142501,75 грн та по 772,51 грн судових витрат з кожного.

Постановою посадової особи Луцького районного відділу ДВС від 18 січня 2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.20).

За результатами електронних торгів, які відбулися 02 травня 2018 року, було продано іпотечне майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка, які розташовані по вул. Горіховій, 3 в селі Зміїнець Луцького району Волинської області. На рахунок продавця перераховано 1273475,00 грн (а.с.21), після чого в межах даного виконавчого провадження платіжним дорученням № 1234 від 08 травня 2018 року Луцький районний відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області перерахував стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» 143 274,26 грн заборгованості за кредитним договором (а.с.22).

17 травня 2018 року заступником начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюком Володимиром Олеговичем була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним виконанням судового рішення.

Стягувач ПАТ «УкрСиббанк» подав в суд скаргу на зазначену постанову посадової особи органу державної виконавчої служби.

Частково задовольняючи скаргу ПАТ «УкрСиббанк» на рішення та дії посадової особи державної виконавчої служби, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду не було виконано в повному об'ємі, а тому підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (стаття 533 ЦК України).

Тобто стаття 533 ЦК України приписує виконувати грошові зобов'язання у гривнях, а у разі визначення в договорі грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті сума платежу, що здійснюється в іноземній валюті України, визначається за офіційним курсом валют, що встановлюється Національним банком України на день платежу.

Рішенням суду, що набрало законної сили, постановлено стягнути з боржників ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСиббанк» 17871,92 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу Національного банку України 142501,75 грн. на час постановлення судового рішення.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 49 Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Таким чином, за положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів в іноземній валюті стягувачу перераховуються грошові кошти в іноземній валюті, а не її еквівалент, визначений у гривнях на час постановлення судового рішення. Перерахування грошових коштів у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Така сама правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року №761/12665/14-ц.

Отже, як було встановлено судом, рішення суду про стягнення з боржників ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 17871,92 доларів США постановлено 28 жовтня 2011 року, а грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті в розмірі 143274,26 грн перераховано на рахунок стягувача лише 08 травня 2018 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржувана постанова посадової особи органу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом прийнята з порушенням вимог закону.

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо пропуску заявником встановленого законом строку для звернення в суд зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з огляду на наступне.

Частина 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, коли стягувачу була вручена постанова посадової особи органу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження, а тому у колегії суддів не має підстав вважати, що заявником пропущений десятиденний строк для звернення в суд із скаргою на постанову та дії посадової особи державної виконавчої служби.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді