Справа № 577/5531/18
Провадження № 2/577/282/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

з участю секретаря Мирошниченко Ю.В.

адвоката Островського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Конотопі в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: виробничий підрозділ локомотивне депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить скасувати наказ (розпорядження) №161/ос від 09.11.2018 року про звільнення його з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, поновити на посаді машиніста тепловоза виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування вимог вказав, що звільнення відбулось з порушенням трудового законодавства. Так, підставою звільнення у наказі зазначено систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин (п.3 ст.40 КЗпП), зокрема п.3.16 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 (далі Інструкція ЦТ-0106). Проте, наведений пункт Інструкції має п`ять підпунктів, які регулюють різні сфери діяльності і не відображення у наказі підпункту позбавляє можливості зрозуміти за яке саме порушення він був звільнений. Крім того, наказ не містить день, місце та обставини вчинення проступку, підстави прийняття. Із протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо по випадку перевірки витрат палива на тепловозі М62 №1337 в добу 06.10.2018 року вбачається, що підставою для його звільнення стало порушення п.3.16 Інструкції ЦТ-0106, пунктів 2.2.1, 2.4.1, 2.4.4 Інструкції ЦТ-0056 та наказу ТЧ-11 від 18.07.2018 року №1478, послаблення контролю та не виконання запису в журнал ТУ-152 тепловозу М62 №1337 про виявлення зауваження при прийманні/здачі локомотива, не доповіді керівництву встановленим порядком, згідно наказу ТЧ-11 від 18.07.2018 року №1478, у тому числі про відсутність пломби на крані випуску повітря з паливної апаратури, врахування систематичного невиконання вимог п.3.16 Інструкції ЦТ-0106, за що раніше був притягнутий до дисциплінарної відповідальності наказом начальника депо від 15.03.2018 року №6, звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором. Разом з тим жодного документу, що регламентує експлуатацію тепловозу марки М-62, на якому він працював, в депо немає, а наказ №1478 від 18.07.2018 року «Про пломбування паливної, оливної системи та апаратури ТРС», порушення якого інкримінується, регламентує експлуатацію і необхідність пломбування та фарбування паливо-оливної системи тепловозів марки 2ТЕ116, ЧМЕЗ та ЧМЕЗ-1, що за своїми характеристиками не мають нічого спільного з тепловозом марки М62. За таких обставин вважає звільнення неправомірним, що і обумовило звернення до суду.

Представник позивача за ордером та угодою адвокат Островський В.І. підтримуючи вимоги додав, що оспорюваний наказ винесений без дотримання вимог ст.149 КЗпП, яка передбачає при обранні виду стягнення обов`язкове врахування ступені тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Також не врахована позиція профспілки, яка відмовила адміністрації у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Представник відповідача та третьої особи Матях Н.І. заперечила задоволенню вимог з посиланням на правомірність оскаржуваного наказу, який, на її переконання, відповідає трудовому законодавству та Інструкціям. Правову позицію обґрунтовує тим, що позивач, який не виконав запис в журналі ТУ-152 тепловозу М62 №1337 про відсутність пломби на крані випуску повітря з паливної апаратури, порушив наказ ТЧ-11 від 18.07.2018 року №1478 і як наслідок - одразу усі підпункти пункту 3.16 Інструкції ЦТ-0106. Оскільки раніше до ОСОБА_1 вже застосовувалося стягнення у виді догани за порушення п.3.16 Інструкції ЦТ-0106, то останній був звільнений за п.3 ст.40 КЗпП - систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, покази свідків, дослідивши представлені докази, дійшов висновку про задоволення позову виходячи із такого.

Судом встановлено, що машиніст тепловоза виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 , який пропрацював на підприємстві з 1986 року (а.с.6-8), наказом начальника депо №161/ос від 09.11.2018 року був звільнений з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин - п.3 ст.40 КЗпП (а.с.9). У згаданому наказі зазначена обставина вчинення правопорушення - систематичне невиконання без поважних причин п.3.16 Інструкції локомотивній бригаді №ЦТ-0106, а підстава - наказ №6 від 15.03.2018 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, пояснювальна записка працівника, витяг з протоколу засідання профкому №11 від 24.10.2018.

Згідно протоколу №11 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації локомотивного депо Конотоп від 24.10.2018 року адміністрації депо було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 . Наведений висновок має посилання на нормативні акти і обґрунтовується великим досвідом роботи ОСОБА_1 на підприємстві, відсутності дисциплінарних стягнень протягом попередніх років, а також не врахування адміністрацією положень ст.149 КЗпП при обранні виду стягнення, зокрема тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду (а.с.10-12).

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договiр може бути розiрвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Як вбачається з наказу, який є предметом судової перевірки, позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором - невиконання п.3.16 Інструкції локомотивній бригаді №ЦТ-0106. При цьому наказ не містить конкретних фактів допущеного невиконання обов`язків, не зазначено, коли саме ця обставина мала місце і який проступок вчинив працівник після застосування до нього стягнення, а також який підпунк із згаданого пункту порушив позивач, оскільки п.3.16 Інструкції має п`ять підпунктів, що регламентують зовсім різні обов`язки. Не містить наказ і посилання на протокол оперативної наради при начальнику локомотивного депо по випадку перевірки витрат палива на тепловозі М62 №1337 в добу 06.10.2018 року (а.с.13-15), на який вказав представник відповідача під час судового засідання, як на обставини встановлені службовою перевіркою, що і стали підставою для звільнення позивача після попереднього притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме не виконаня запису в журналі ТУ-152 тепловозу М62 №1337 про відсутність пломби на крані випуску повітря з паливної апаратури, чим допустив порушення наказу ТЧ-11 від 18.07.2018 року №1478 та пункту 3.16 Інструкції ЦТ-0106.

Проте, наведене представником відповідача порушення спростовується записом в журналі технічного стану тепловоза М62 №1337, у якому наявна запис помічника машиниста ОСОБА_2 , який 05 та 06.10.2018 року працював спільно з машиністом ОСОБА_1 , про необхідність поставки пломби на кран спуску повітря (а.с.67-70), що і підтвердив ОСОБА_2 під час допиту в якості свідка.

Посилання представника відповідача на те, що ці записи були зроблені вже після проведення оперативної наради нічим не підтверджені, а тому не заслуговують на увагу.

Також є слушним заперечення позивача щодо невиконання ним наказу ТЧ-11 від 18.07.2018 року №1478, оскільки наведений локальний нормативний акт регулює експлуатацію тепловозів марки 2ТЕ116, ЧМЕЗ та ЧМЕЗ-1 (а.с.16-17), а не - М62 на якому працював позивач.

За таких обставин не можна вважати, що наказ про звільнення ОСОБА_1 відповідає вимогам трудового законодавства, що є підставою для його скасування.

За приписами ст.43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п.3 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

У правозастосовних орієнтирах, викладеними в пунктах 15, 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за пунктом 3 ст.40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП.

У розглядуваному випадку при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, відповідач обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин ОСОБА_1 трудових обов`язків та не врахував положення ч.3 ст.149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Саме про це було зазначено і в рішенні профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, яке було фактично проігноровано під час винесення оспорюваного наказу.

Не можна погодитись з доводами відповідача, що вказане рішення профспілкового органу є не аргументованим, оскільки воно містить посилання на порушення адміністрацією норм трудового законодавства щодо підстав і порядку звільнення позивача та обґрунтовується великим досвідом роботи ОСОБА_1 на підприємстві, відсутності дисциплінарних стягнень протягом попередніх років, а також не врахування адміністрацією положень ст.149 КЗпП при обранні виду стягнення, зокрема тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду. Це рішення підтримала і голова профспілкового комітету ОСОБА_3 під час допиту її в якості свідка.

Отже, звільнення ОСОБА_1 без згоди профспілкового органу є підставою для поновлення його на роботі.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність захисту трудових прав позивача шляхом скасування оскаржуваних наказів і поновлення на роботі. Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно довідки наданої представником відповідача, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 становить 98,83 грн., а середньомісячна - 16413,69 грн. (а.с.71). Жодних документів про виплату будь-яких компенсацій при звільненні суду не представлено. З часу звільнення по день винесення судового рішення період становить 7 місяців 13 днів. Отже, грошова компенсація буде становити 122008 грн. 42 коп.

Крім того, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7400 грн., про зменшення вказаних витрат клопотання не заявлялось, а у прибуток держави судовий збір в розмірі 1921 грн.

Керуючись: ст.ст. 40, 170, 233-235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 141, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати наказ (розпорядження) №161/ос від 09.11.2018 року про припинення трудового договору з машинистом тепловоза виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 на підставі ст.40 п.3 КЗпП України, винесеного начальником депо Скотар І.І.

Поновити ОСОБА_1 на посаді машиниста тепловоза виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 09.11.2018 року по 22.07.2019 року, в розмірі 122008 грн. 42 коп. та понесені судові витрати - 7400 грн., а всього 129408 грн.42 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір в сумі 1921 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», ІКЮО 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ вул. Тверська,5.

Суддя Кравченко В. О.