Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Рудь Н.В., Юдицьким К.О., Головатюк І.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 23 вересня 2016 року наказом Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 177-к його прийнято на посаду заступника режисера-постановника. 05 липня 2018 року наказом тимчасово виконуючого обов'язки керівника Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 90-к «Про звільнення у зв'язку з прогулом», позивача звільнено з посади режисера-постановника відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки прогулів він не вчиняв та відповідачем не було отримано згоду профспілкового органу на його звільнення. Крім того, звільненням позивача з посади режисера-постановника в Комунальному закладі «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» заподіяно позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000,00 грн. У зв'язку з чим просить визнати наказ тимчасово виконуючого обов'язки керівника Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 90-к від 05 липня 2018 року «Про звільнення у зв'язку з прогулом», відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувати, поновити ОСОБА_1 на посаді режисера-постановника в Комунальному закладі «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра», стягнути з Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 липня 2018 року по день винесення рішення, стягнути з Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

12 квітня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що його було запрошено в Івано-Франківськ для проведення майстер-класу з молодими акторами. З директором було погоджено його відсутність, відрядження не оплачувалось. Однак в понеділок директор захворів, тому позивач передав в.о. директора ОСОБА_4 заяву про надання відпустки за власний рахунок, яку головний режисер передав у відділ кадрів. На наступний день йому стало відомо, що складають акти про його відсутність. Також поштою відповідачем було направлено відмову у наданні відпустки. Профспілковим комітетом не надано згоди на його звільнення. Пізніше у рішенні зазначено про надання згоди.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги. Пояснив, що позивач передав заяву на відпустку головному режисеру, якому безпосередньо підпорядкований та отримавши згоду, поїхав. На засіданні профспілкового комітету голоси розподілилися навпіл. Тому рішення не було прийнято.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала. Пояснила, що 20 червня позивач не з»явився на роботі, причини не повідомив. Було складено акт про відсутність на роботі. В.о. директора ОСОБА_4 прийняла рішення про відмову у наданні відпустки без збереження заробітної плати. Профспілка надала згоду на звільнення позивача. У пояснювальній записці позивач писав, де знаходився.

Третя особа ОСОБА_4 позов не визнала. Підтримала пояснення представника відповідача.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є членом профспілки. Вона разом ще з одним членом профспілки Борисюк голосувала проти звільнення позивача. Заява позивача про надання відпустки була, керівник позивача підтримав цю заяву.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що працює головним режисером. На нараді сказав, що не знає, де знаходиться позивач, тому що не бачив заяву про відпустку. Коли повідомив позивача про нараду, він сказав, щоб забрав заяву про відпустку. Однак наказу про надання відпустки не було.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

23 вересня 2016 року наказом в.о. директора Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 177-к ОСОБА_1 прийнято на посаду режисера-постановника з 24 вересня 2016 року на умовах укладеного контракту від 23 вересня 2016 року терміном на 1 рік (а.с. 111, том 1).

19 вересня 2017 року наказом директора-художнього керівника Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 178-к продовжено дію контракту від 23 вересня 2016 року з ОСОБА_1, режисером-постановником, терміном на три роки з 24 вересня 2017 року по 23 вересня 2020 року (а.с. 112, том 1).

05 липня 2018 року наказом в.о. директора Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 90-к позивача звільнено з режисера-постановника за прогули 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27 та 29 червня 2018 року без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 149, том 1).

Позивач просить визнати наказ тимчасово виконуючого обов'язки керівника Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 90-к від 05 липня 2018 року «Про звільнення у зв'язку з прогулом», відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувати, поновити ОСОБА_1 на посаді режисера-постановника в Комунальному закладі «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра».

Підставою для поновлення на роботі позивачем зазначено, що 20 червня 2018 року позивач подав заяву на ім»я в.о. директора Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» про надання відпустки без збереження заробітної плати з 21 по 27 червня 2018 року, прогулів він не вчиняв. Крім того, відповідачем не було отримано згоду профспілкового органу на його звільнення.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду лист Івано-Франківського академічного обласного театру ляльок імені Марійки Підгірянки від 15 червня 2018 року про участь у заходах мистецького фестивалю «Порто Франко» з 21 по 27 червня 2018 року (а.с.37, том 1), наказ Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» про призначення постановочної групи до випуску вистави «Пригоди вужика Ониська» в склад якої входить позивач (а.с.36, том 1), заяву від 20 червня 2018 року про надання відпустки без збереження заробітної плати тривалістю сім календарних днів з 21 по 27 червня 2018 року, яка містить відмітку про відмову у наданні відпустки, оскільки вистава «Пригоди вужика Ониська», режисером-постановником якої є ОСОБА_1 знаходиться у виробництві та вимагає його щоденної присутності (а.с. 38, том 1), пояснювальну записку від 03 липня 2018 року, відповідно до якої позивач за попередньою домовленістю з художником-керівником та головним режисером подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, причини та факт відмови у наданні якої позивачу не відомі (а.с. 41, том 1), звернення позивача до в.о. директора Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» від 05 липня 2018 року щодо надання роз'яснень стосовно неповідомлення позивача про відмову у наданні відпустки за власний рахунок (а.с. 47, том 1), лист Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» від 03 серпня 2018 року про направлення «Укрпоштою» повідомлення про відмову у задоволенні заяви про надання відпустки за власний рахунок (а.с. 50, том 1).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вистава «Пригоди вужика Ониська», режисером-постановником якої є ОСОБА_1 знаходиться у виробництві та вимагає його щоденної присутності, тому у задоволенні заяви про надання відпустки позивачу відмовлено.

На підтвердження заперечень представника позивача надав суду заяву позивача від 20 червня 2018 року про надання відпустки без збереження заробітної плати тривалістю сім календарних днів з 21 по 27 червня 2018 року (а.с. 116, том 1), повідомлення від 21 червня 2018 року про відсутність можливості надати відпустку без збереження заробітної плати тривалістю сім календарних днів з 21 по 27 червня 2018 року у зв'язку з виробничою необхідністю (а.с. 118, том 1), акти про відсутність працівника на роботі від 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27 та 29 червня 2018 року, відповідно до яких зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на роботі (а.с. 129-143, том 1), лист-прохання про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі (а.с. 144, том 1), подання Голові профспілковому комітету Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул (а.с. 145-147, том 1).

У статті 21 КЗпП України встановлено, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на кількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Пунктом 4 ст.40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП , суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.

Відповідно до ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівників від роботи у зв'язку з тимчасовою працездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті цього Кодексу встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до вимог, передбачених п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Статтею 233 КПпЗ України передбачена можливість працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частин 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вiдповiдно до норм чинних законодавчих актiв i положень, колективних договорiв, положень про відпустки та графiкiв вiдпусток для оформлення щорiчної та iнших видiв вiдпустки, що надається працiвникам, видається наказ (розпорядження) роботодавця про надання вiдпустки, який має Типову форму, затверджену наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 5 грудня 2008 року № 489.

Судом встановлено, що наказ про надання відпустки позивачу відсутній, оскільки у задоволенні заяви про надання відпустки відмовлено. Позивач був відсутній на роботі 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27 та 29 червня 2018 року без поважних причин.

Крім визнання позивачем факту відсутності на роботі 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27 та 29 червня 2018 року, факт відсутності позивача на роботі без поважних причин підтверджується також матеріалами справи та показаннями свідка ОСОБА_6

Будь-яких доказів поважності відсутності на роботі позивача судом не встановлено.

Щодо твердження позивача про відсутність попередньої згоди профспілкового органу на його звільнення, суд вважає таке.

Згідно із п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена та діє на підприємстві і членом якої є працівник.

Пунктом 18 зазначеної постанови передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" містить роз'яснення про розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Показання свідка ОСОБА_5 про відсутність згоди профспілкового комітету на звільнення позивача спростовуються змістом рішенням профспілкового комітету Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» від 04 липня 2018 року.

Судом встановлено, що 04 липня 2018 року рішенням профспілкового комітету Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» надано попередню згоду на звільнення за прогул без поважних причин працівника режисера-постановника ОСОБА_1 (п. 4 ст. 40 КЗпП) (а.с.42-45, том 1).

Отже, встановлені обставини свідчать про звільнення позивача з дотриманням норм діючого трудового законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі відсутні.

За встановлених обставин суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» за участю третьої особи ОСОБА_4 в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, вони задоволенню не підлягають.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8100,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Однак оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено, тому вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8100,00 грн. задоволенню не підлягають.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 704,80 грн. та судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 704,80 грн., відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Однак, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 704,80 грн. та судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. 21, п.4 ст. 40, ст. 43, ст. ст. 147, 147-1, 148, 149, 233, 235 КЗпП України, п.п. 15,18, 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна