Дата документу 04.04.2019
Справа № 334/7206/18
Провадження № 2/334/1074/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту.

Позов обґрунтований тим, що 08 вересня 1977 року ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 отримали ордер на вселення у квартиру за адресою: АДРЕСА_1. 05 квітня 1993 року, подружжя ОСОБА_3 приватизували вказану квартиру у рівних частках, кожен по 1/2 частці.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року, ОСОБА_3 помер. Спадкова справа по смерті ОСОБА_3 не заводилася. На час смерті ОСОБА_3, разом з ним у спірній квартирі проживала та була зареєстрована його дружина - ОСОБА_2. З часу смерті ОСОБА_3 належна йому 1/2 частка квартири перейшла у власність його дружини, якій вже належала 1/2 в порядку приватизації. ОСОБА_2, стала власником квартири в цілому, з часу смерті її чоловіка. Інших спадкоємців першої черги по смерті ОСОБА_3 не має.

17 листопада 2010 року. ОСОБА_2 склала заповіт на ім'я позивача - ОСОБА_1. З часу складання заповіту по день смерті, а саме у період з листопада 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом у спірній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року. ОСОБА_2 померла. 14 вересня 2018 року, приватним нотаріусом Бахматською Т.М. заведена спадкова справа №76/2018. по смерті ОСОБА_2

Постановою нотаріуса від 01 жовтня 2018 року позивачу відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, з двох причин - не підтверджено факт постійного проживання з спадкодавцем та відсутні оригінали правовстановлюючих документів.

Позивачка просить встановити факт спільного проживання померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з листопада 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Позивачка та представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву до суду, в якій просять провести розгляд справи без їхньої участі, позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача просить розглянути позов без їхньої участі, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про смерть, зареєстрована Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №4727, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

ОСОБА_2 17.11.2010 року було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., зареєстрований у реєстрі за № 2447, відповідно до якого спадкодавець заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_1 - позивачці по справі.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все майно, що належало їй на момент смерті, у тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ордером № НОМЕР_2, виданого 23 березня 1977 року виконавчим комітетом Запорізької міської Ради депутатів трудящих, підтверджується, що ОСОБА_2, родина якої складається з 2 осіб, вселилась до квартири АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, зареєстроване РАЦС с. Павловщіно Большемуртинського району Красноярського краю, актовий запис 11, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 05 березня 1963 року зареєстровано шлюб.

Розпорядженням Виробничого Енергетичного Об'єднання «Дніпроенерго» Комбінату комунального підприємства від 05 квітня 1993 року за НОМЕР_1 передано ОСОБА_2 у приватну власність квартиру, в якій вона мешкає за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 05 квітня 1993 року та висновку про реєстрацію будинку (домоволодіння), виданого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації від 14.05.1993 року, вищевказана квартира належала подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 кожному.

Згідно з довідкою, виданої Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ у Запорізькій області від 21 серпня 2007 року за № 7665, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 70 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть проведений запис № 7665 від 21 серпня 2007 року. Дружина ОСОБА_2 свої спадкові права на 1/2 частину квартири не оформила.

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.09.2018 року за адресою АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 09.12.1977 року по 30.08.2007 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_5). Разом з ним на день смерті були зареєстровані ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно з актом про фактичне місце проживання від 01.07.2016 року, комісією у складі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1, фактично з листопаду 2010 року по сьогодення проживає ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, на постійній основі. ОСОБА_2 17.11.2010 року склала заповіт на ім'я ОСОБА_10 на все майно. ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2, проживають однією родиною, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, пов'язані спільним побутом. У зв'язку з похилим віком та тяжким захворюванням, ОСОБА_2 знаходиться на утримані ОСОБА_1, яка її доглядає, піклується, займається лікуванням.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1234, 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Таким чином, позивачка є спадкоємцем за заповітом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

За ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду від 05.03.2019 року, суд витребував у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. спадкову справу №76/2018, заведену після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 76/2018, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право власності на спадкову квартиру їй було відмовлено через відсутність документа, що підтверджує факт постійного проживання з спадкодавцем, та оригіналів правовстановлюючих документів.

У зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, позивачка не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачає, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. „ Про судову практику у справах про спадкування при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Дослідивши подані документи, суд вважає встановленим факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, проживали однією сім'єю більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1. Встановлення цього факту позивачу необхідно для прийняття спадщини.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, з ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Гнатюк