Справа № 419/3333/18
Провадження № 2/419/186/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О.М.,

при секретарі Шапка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держаної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобіля після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держаної адміністраціїзвернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до ОСОБА_1 про вилучення автомобіля після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту, посилаючись на те, що 26.01.2007 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , особа з інвалідністю внаслідок війни 1 групи, через органи соціального захисту в особі Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, відповідно до Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (із змінами), був забезпечений автомобілем марки «ЗАЗ», модель 11027-40, легковий (хетчбек), колір зелений, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2006, зареєстрований у РЕВ МРВ м. Старобільськ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13.02.2007.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що свідчить актовий запис № 34 від 01.10.2010 року.

На момент смерті строк фактичного користування автомобілем склав 3 роки 8 місяців 3 дні, тобто менш ніж 10 років.

Спадкоємцем майнових прав та обов`язків померлого є його дочка - ОСОБА_1 , яка повинна була добровільно повернути автомобіль у розпорядження Департаменту, але до теперішнього часу цього не виконала.

Позивачем 02.12.2010 за № 4013, та 24.01.2012 за №227 було направлено листи відповідачу, однак відповіді не отримано.

Позивачем 10.05.2018 року було складено акт вивчення стану експлуатації (перереєстрації, повернення) автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах).

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що відповідач незаконно утримує у своєму володінні зазначений автомобіль та ухиляється від зв`язку з органами соціального захисту населення, у зв`язку з чим просив суд вилучити у ОСОБА_1 зазначений автомобіль та передати його в розпорядження Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держаної адміністрації.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.26). Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву від 18.01.2019 року ОСОБА_1 зазначила, що не визнає позов та просила відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, посилаючись на те, що Постановою Ленінського районного суду міста Луганська від 22.04.2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 щодо права залишити оспорюване майно та зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держаної адміністрації вчинити певні дії надати розрахунок остаточної вартості автомобіля для сплати коштів на вказані рахунки. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013 року вказане рішення суду було скасоване, у зв`язку з чим відповідач вважає, що саме 10.07.2013 року позивач дізнався про своє порушене право на оспорюване майно, оскільки воно й надалі залишалося у відповідача. Однак, жодних дій спрямованих на відновлення свого порушеного права позивачем зроблено не було. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду більш ніж через п`ять років після ухвалення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013 року, відповідач просить відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності. Разом з тим, відповідач вказує на те, що в липні 2014 року у зв`язку з проведенням бойових дій, вона змушена була покинути місце свого постійного мешкання м. Луганськ, при цьому вказаний автомобіль залишився на території м. Луганськ, на теперішній час інформації про стан та наявність автомобіля в м. Луганську відповідач не має, оскільки мешкає в с. Райгородка Новоайдарського району.

06.02.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.34-36), в якому представник позивача наполягав на задоволенні позовної заяви та вважав доводи, наведені відповідачем у відзиві, неспроможними.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.5-6) за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб марки ЗАЗ, модель 11027-40, 2006 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1 , особливі відмітки: ДОВ. ОРГ. СОЦЗАБЕЗП. БА 26.01.2007 ЛУГАНСЬКЕ УСЗН, БЕЗ ПРАВА ПРОДАЖУ ТА ПЕРЕДАЧІ ІНШІЙ ОСОБІ.

28.09.2010 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , помер, що підтверджується копією повідомлення про громадян, які померли за жовтень 2010 року для зняття з обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб які мають право на пільги (а.с.8).

Вищевикладене відповідачем не оспорювалося.

Відповідно до абз. 3 п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, з подальшими змінами станом на 17.09.2010 року (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда, що відповідає правовій позиції ВСУ, висловленій у справі № 6-153цс12), члену сім`ї померлого інваліда, який не є інвалідом та який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

На виконання вищевказаної вимоги позивачем надсилалися листи на адресу відповідача №4033 від 02.12.2010 року (а.с.9), №227 від 24.01.2012 року (а.с.10).

Згідно листа за вих. №3686 від 14.05.2018 року (а.с.11) головним управлінням правці та соціального захисту населення Луганської ОДА в 2007 році був виданий автомобіль ЗАЗ 11027-40, 2006 року випуску, ОСОБА_2 , який в 2010 році помер. 10.05.2018 року районна комісія щодо повернення автомобілів після смерті інвалідів, якими вони були забезпечені виїхала за адресою АДРЕСА_1 , де був зареєстрований ОСОБА_2 для встановлення стану експлуатації автомобіля. Комісією встановлено, що за даною адресою автомобіль відсутній. Зі слів дочки ОСОБА_1 автомобіль ЗАЗ 11027-40 знаходиться в м. Луганську, про що складено акт вивчення стану експлуатації (перереєстрації, повернення) автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах (а.с.12) ). Одночасно повідомлено, що ОСОБА_1 було неодноразово письмово попереджено стосовно повернення автомобіля або його викупу.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, згідно ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України) є негаторним.

Позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Тому негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує саме правопорушення.

Така ж позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року № 6-31227св14.

Таким чином, відповідач не виконала вимоги чинного законодавства та не повернула автомобіль Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держаної адміністрації, після смерті інваліда, який був забезпечений вищевказаним транпортним засобом, доводи відповідача про звернення до позивача з проханням надати їй розрахунок остаточної вартості оспорюваного майна до початку судових спорів у 2013 році суд вважає неспроможними, оскільки вони нічим не підтверджені.

Крім того, в п. 16 Порядку йдеться мова про реєстрацію члена сім`ї за місцем реєстрації померлого інваліда, а не про їх спільне проживання, про що також зазначено в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013 року у справі №2а-58/13.

Доводи відповідача щодо перебування спірного автомобіля на території, що є тимчасово непідконрольною українській владі, суд сприймає критично, оскільки жодних доказів на підтвердження даних стверджень позивачем не надано.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідач доказів на спростування доводів позивача не надала, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 16, 317, 319, 328, 391, 1212 ЦК України, п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, та керуючись ст. ст. 13, 51, 259, 263-265, 268, 315, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держаної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобіля після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту задовольнити.

Вилучити у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , автомобіль марки «ЗАЗ», модель 11027-40, легковий (хетчбек), колір зелений, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2006, зареєстрований у РЕВ МРВ м. Старобільськ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13.02.2007 року, та передати його в розпорядження Департамента соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий О. М. Іванова