Номер провадження: 22-ц/813/1101/19
Номер справи місцевого суду: 521/6169/13-ц
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Плавич І.В., 12 листопада 2013 року в м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позову посилався на те, що в 2013 році між ОСОБА_2 - з одної сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_2 передав позичальникові ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 67 745,00 гривень, яку останній у повному обсязі зобов`язався повернути не пізніше 02 квітня 2013 року.

Однак, як зазначив позивач, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, до теперішнього часу ОСОБА_1 суму позичених грошей не повернув, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду (а.с. 2-3).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики у розмірі 67 745,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму оплаченого судового збору у розмірі 677,45 гривень (а.с. 37-39).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 7879).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що договор позики є фальсифікованим, він підписаний не ОСОБА_1 ; апелянт ніколи не мав наміру ухилятися від виплати коштів, які отримані ним згідно розписки (а.с. 82-84).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 19 березня 2013 року між ОСОБА_2 - з одної сторони та ОСОБА_1 - з іншої сторони, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_2 передав позичальникові ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 67 745,00 гривень, яку останній у повному обсязі зобов`язався повернути не пізніше 02 квітня 2013 року (а.с. 5-6). Факт передачі грошових коштів відповідачу був здійснений в присутності свідків та зафіксований у розписці про отримання позики від 19.03.2019 року (а.с. 4). На момент звернення позивача до суду відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань виконано не було.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права). Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13. Вказаної позиції дотримується також Верховний Суд в своїх постановах.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що Верховний Суд в своїй постанові від 21.02.2019 року в справі № 219/5005/16-ц аналізуючи зміст положень діючого національного законодавства, яке регулює правовідносини позики, дійшов висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Довіди апеляційної скарги про те, що між сторонами ніколи не укладався письмовий договір позики від 19.03.2013 року, що він є сфальсифікованим не заслуговують на увагу, оскільки сам апелянт звертає увагу суду на те, що він намагався погасити, проте ОСОБА_2 відмовляеться його принимати частками, а вимагає повернення боргу в повному обсязі единоразовою сумою.

За таких обставин колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно був укладений договір позики. ОСОБА_1 отримав грошові кошти сумі 67 745,00 гривень в борг. Вказані обставини підтверджуються, як розпискою так і договором позики.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції грубо порушено процесуальні права ОСОБА_1 , оскільки його було позбавлено можливості надати пояснення суду, заявляти клопотання та відводи, брати участь у вивченні письмових доказів та подавати суду свої зауваження є неспроможними.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, ОСОБА_1 подавши через свого представника апеляційну скаргу скористався своїми процесуальними правами, щодо реалізації свого права на перевірку правильності судового рішення.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що не може бути скасоване по суті правильне рішення суду за одних лише формальних міркувань.

Інших доводів, на які б посилався апелянт в своїй апеляційній скарзі, як на підстави для скасування заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року апеляційна скарга не містить.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 17.07.2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе