Справа № 464/1617/19
пр.№ 2/464/952/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03.05.2019 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судових засідань Чуби Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 18.03.2019 р. звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2017 р. відповідачі продали, а позивач купив вищевказану квартиру, однак продавці не знялись з реєстрації за вказаною адресою; позивач у вказаній квартирі не зареєстрований. Починаючи з 03.11.2017 р. відповідачі у спірній квартирі не проживають, місце їх перебування не відоме. Оскільки реєстрація відповідачів у квартирі впливає на розмір комунальних послуг, порушуються його права власника.

Ухвалою від 25.03.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, 11.04.2019 р. звернувся в суд із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомили та не подали до суду відзив на позовну заяву.

Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.11.2017 року, посвідченим державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Кропельницькою Н.І. Відповідно до п.14 вказаного Договору купівлі-продажу квартири право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.6).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102586768, сформованого 03.11.2017 р. державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Кропельницькою Н .І. підтверджується, що за позивачем ОСОБА_1 зареєстрована на праві приватної власності квартира НОМЕР_7 ( загальною площею 53,7 кв.м, житловою площею 32 кв.м) по АДРЕСА_1 .

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу квартири в повному обсязі, сплативши визначену продавцями вартість квартири та набув права власності на дану квартиру.

Проте, як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 13.03.2019 р., виданої АОСББ «Сихівчани», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Окрім цього, у довідці зазначено, що дана квартира належить ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно із актами ОСББ «Сихівчани-4» від 20.03.2018 р., 25.07.2018 р. та 10.10.2018 р., відповідачі - колишні мешканці квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживають із 03.11.2017 р. (а.с.10, 11, 12).

За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Статтею 310 вказаного Кодексу передбачено, що фізична особа має право на місце проживання.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України в разі відчуження майна у попереднього власника припиняється право власності на нього. Таким чином, права володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд переходять до нового власника.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а відтак позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 76, 81, 258, 259, 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.Ю. Теслюк