РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/1193/18

Провадження № 22-ц/4815/709/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мацей Олени Василівни на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 березня 2019 року, ухвалене в м. Дубно Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем є батьками двох дітей, одна з яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків, допомогу на утримання дочки не надає, попри те, що працює та має заробіток, і домовленості з ним досягнути не вдалося. Просила стягнути и із відповідача аліменти на свою користь на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 900 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 березня 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, яка закріплює право на реалізацію аліментів за тим з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та обґрунтовано відсутністю належних і достовірних доказів того, що дитина, позов про стягнення коштів на утримання якої заявлено позивачем ОСОБА_1 , проживає саме з нею.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Мацей О.В. оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі звертає увагу на порушення судом процесуальних норм, які виявилися, зокрема в наступному: судом повідомлено позивача про час та місце розгляду справи за іншою, ніж зазначено в позовній заяві адресою для направлення поштової кореспонденції; оголошено перерву в судовому засіданні через неявку позивача, хоча та просила суд розглядати справу без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення; взято до уваги докази відповідача без підтвердження надсилання їх позивачу, а також подані з порушенням встановлених законом строків в порушення вимог ч. 8, 9 ст. 83 ЦПК України. Звертає увагу, що факт проживання дочки сторін за адресою відповідача, де, власне зареєстрована також і позивач, не є підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів, оскільки його обов`язок по утриманню виникає від народження дитини і до досягнення нею повноліття. Зазначає, що судом не було встановлено жодних обставин, які б підтвердили неспроможність відповідача сплачувати аліменти на дочку. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 02 серпня 1997 року, який

зареєстровано Бокіймівською сільською радою Млинівського району Рівненської області (а. с. 4).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 .

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що відповідач не надає коштів на утримання дочки.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зазначена норма закону наділяє правом звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 07-01-20/1754 від 14.06.2018, виданої відділом ЦНАП Дубенської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Матеріали справи містять акт від 25.02.2019р., складений комісією КП ЦЖЕО «Житловик», в якому зазначено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Відповідачем на адресу апеляційного суду надіслано Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 21 травня 2019 року, з якого вбачається, що разом з відповідачем, ОСОБА_2 , проживає його мати, ОСОБА_6 , та діти: ОСОБА_5 , 1998 року народження, та ОСОБА_3 , 2003 року народження, у п`ятикімнатному будинку по АДРЕСА_1 . В довідці також зазначено, що дочка сторін ОСОБА_7 навчається в м. Тернопіль, проте постійним місцем її проживання є вищевказана адреса, куди вона повертається на вихідні, святкові дні та канікули і де має окрему кімнату з усім необхідним для проживання.

Зазначений акт не містить відомостей про те, що з відповідачем та дітьми проживає їхня мати, позивач у справі.

Більш того, повідомлення позивачу на адресу: АДРЕСА_1 поверталися без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній», «за закінченням терміну зберігання».

Рівненським апеляційним судом витребувано від позивача докази на підтвердження того, що дитина знаходиться на її утриманні (а.с. 54). Станом на час ухвалення судового рішення позивачкою таких доказів не надано.

У зв`язку з наведеними обставинами та враховуючи положення ч. 3 ст. 181 СК України, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачка не наділена правом заявляти позов до відповідача, з яким проживає їхня неповнолітня дитина.

Оскільки дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто разом із батьком, і позивачкою даний факт не спростовано, не доведено, що дитина знаходиться на її утриманні, суд вважає що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю вимог.

Покликання апеляційної скарги на те, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було встановлено жодних обставин, які б підтвердили неспроможність відповідача сплачувати аліменти на дочку, то вони судом відхиляються. При розгляді даного спору судом не досліджувалося питання можливості сплати відповідачем аліментів, оскільки у відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України та ч. 3 ст. 181 СК України на початку розгляду справи судом було встановлено відсутність у позивача права на звернення до суду, і саме з підстав відсутності у позивача права на звернення до суду з даними позовом відмовлено у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права апеляційним судом оцінюються критично.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі та її призначення до судового розгляду на 05.10.2019р. сторонам було надіслано відповідні ухвали та повстки, які позивачкою були отримані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою про отримання рекомендованого поштового відправлення на а.с. 12.

Повторне відкладення розгляду справи було зумовлене клопотанням відповідача, який подав заяву від 17.12.2019р. (а.с. 17). Судове рішення було ухвалене у відсутності сторін з огляду на подані ними заяви про розгляд спору без їх участі (а.с. 15, 25).

Відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, та передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України підстав, за яких порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, не містить.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мацей Олени Василівни залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 березня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Хилевич С. В.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.