Справа № 2/593/6/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"24" квітня 2019 р.

в складі: головуючого судді: Німко Н.П.

при секретарі: Саламон Ю.О.

з участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 із вимогою розірвати їх шлюб, посилаючись на те, що 04 серпня 2007 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №-105, однак під час спільного проживання через сімейні обставини, непорозуміння та різні погляди на сімейне життя у подружжя часто виникали сварки, на даний час вони проживають окремо. Вважає, що їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, у зв?язку із чим просив позов задовольнити.

У судовому засіданні у своєму вступному слові позивач ОСОБА_1 пояснив, що 04 серпня 2007 року він уклав шлюб із відповідачкою ОСОБА_2 У шлюбі у них народилося двої дітей син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після одруження їх сімейне життя складалося добре, було взаєморозуміння, повага та любов, однак з часом всі почуття стали пропадати. Він підозрював дружину у подружній зраді, оскільки до неї неодноразово надходили дзвінки на мобільний телефон і вона приховувала хто до неї дзвонить, розмовляла по телефону, виходячи на двір. Коли вони, як подружжя, перебували «на людях», відповідачка його соромилася, що було для нього образливим. Працюючи на сезонних заробітках в Польщі, дружина забороняла приїжджати до неї в гості. Все це призвело до погіршення їхніх відносин, стало причиною роздільного проживання та припинення ведення спільного господарства. З 10 лютого 2018 року вони разом не проживають. Між ними немає довіри та взаєморозуміння. За час, наданий судом для примирення, їх стосунки не покращилися, він свого рішення про необхідність розірвання їх шлюбу не змінив. Зазначив, що не бажає далі перебувати у шлюбі із відповідачкою, просить шлюб розірвати. Уточнив позовні вимоги, де просив сплачений судовий збір не стягувати з відповідачки, а залишити за ним.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні у своєму вступному слові суду пояснила, що також не бажає перебувати у шлюбі із позивачем, оскільки під час наданого судом строку на примирення вони не примирилися, сім?ю не зберегли. Зазначила, що із чоловіком постійно сварилися, він безпідставно звинувачував її у подружній зраді; в сімейний бюджет чоловік коштів не вкладав, а віддавав своїй матері, яка погано ставилася до неї. Позов визнала, щодо його задоволення не заперечила; просила прізвище на дошлюбне не змінювати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 уклали шлюб 04 серпня 2007 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №105, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року провадження у справі зупинено у звязку із наданням подружжю строку для примирення строком на 6 (шість) місяців.

Після спливу строку на примирення сторони по справі не примирилися, сімейних стосунків, як подружжя не відновили. Вжиті судом заходи з метою примирення сторін не принесли позитивного результату. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позов визнає.

Також, судом встановлено, що сторони по справі з 10 лютого 2018 року спільно не проживають, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, їх шлюб залишається формальністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У суду не виникло обґрунтованого сумніву, як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Отже, суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відтак, суд прийшов до висновку, що сімя сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 14, 76-78, 258, 263-265, 268, 282, 284 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 109, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 04 серпня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №105.

Прізвище відповідачки залишити без змін.

Судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Тернопільського апеляційного суду.

У зв?язку із складністю даної справи, у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України, рішення у справі складено 26 квітня 2019 року.

Суддя Бережанського районноо суду

Тернопільської області ОСОБА_7