Справа № 490/6332/19
н/п 2-о/490/154/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі:головуючого судді Чулуп О.С.

за участтю секретаря Балдич Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центральний районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,-

встановив:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження її онука - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України визначеній Верховною Радою України - м. Донецьк Донецької області. В своїй заяві заявник посилається на те, що її донька ОСОБА_3 народила ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк дитину- ОСОБА_2 . Заявник зазначає, що її донька є хворобою особо, а після народження онука її було призначено опікуном.

Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану на підконтрольній території України виявилося неможливим, оскільки дитина народилася на тимчасово окупованій території України, що визначено постановою ВРУ від 17.03.2015 №254. Центральний районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовив їй у видачі свідоцтва про народження посилаючись на те, що будь-який акт, виданий органами або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті на окупованій території є недійсним та не створює правових наслідків. Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Cудом досліджено довідку про народження від 15.06.2019 року видану Калинінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки згідно якого ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Донецьк, Донецької області, в графі мати - ОСОБА_3 .

Судом досліджено свідоцтво про народження № НОМЕР_1 видане Калинінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки згідно якого ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі мати - ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянка України, документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 03.05.2002 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянкою України, документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 09.09.2004 року

Судом досліджено лист Центрального районного у місті Миколаєві відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 12/15.5-4.14 від 15.07.2019 р. згідно якого заявнику ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про народження ОСОБА_2 , посилаючись на те, що заявником для підтвердження факту народження пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Судом досліджено розпорядження голови адміністрації Харцизка № 560 р від 28 травня 2019 року згідно якого призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом досліджено свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 згідно якого ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_1 .

Судом досліджено довідку від 17.04.2019 року згідно якого ОСОБА_3 перебуває на стаціонарному лікуванні в Республіканській клінічній психіатричній лікарні м. Донецька з 16.04.2019 року.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064 відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування.

Порядок реєстрації народження дитини встановлено Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 "Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні". Згідно даних Правил, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини ємедичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

За ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

З викладеного вбачається, що рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обовязковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у звязку із встановленим судом фактом.

Згідно ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Iiuycu and Оіїшт v. Ivlvldoua and Russia."), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином суд вважає за необхідне застосувати названі загальні принципи «Намібійські винятки», сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів (свідоцтво про народження), виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як докази народження дитини, оскільки можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності, право на повагу до приватного та сімейного життя, на здоров`я, сім`ю, ім`я тощо.

Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх доказами, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись си.ст. 7,8,12,81,258,259,263,273,293,294,317,319,355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задоволити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статті - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк Донецької області, мати - громадянка України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію судового рішення, негайно після його проголошення надіслати до Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

Роз`яснити заявникові, що рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя