Провадження №2/447/183/19
Справа №447/2412/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

18.04.2019 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Карбовніка І.М.

при секретарі Вербовській У.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ,-

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 12.02.2018 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 100 000 (сто тисяч) гривень. Враховуючи, що він добре знає відповідача і на той час в нього була така сума грошей, він погодився позичити йому 100 000 гривень, за умови повернення зазначеної вище суми до 12.03.2018 року, з 10-ма відсотками до суми що становить - 110 000 (сто десять тисяч) гривень . Відповідач власноруч написав розписку і отримав грошові кошти всумі 100 000 грн.

11.03.2018 року, за день до повернення боргу з врахуванням відсотків в розмірі 110 000 (сто десять тисяч) гривень, до нього знову звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханнях: позичити йому ще 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень, за умови повернення до 02.04.2018 року, з 10-ма відсотками до суми що становить - 275 000 (двісті сімдесят п'ять тисяч) гривень та попередньої суми боргу 110 000,00 грн. з врахуванням штрафних санкцій за весь період протермінування. Відповідач отримав 250 000 (двісті п'ятдесять тисяч) гривень, про що власноруч написав ще одну розписку .

Однак відповідач свої зобов'язання згідно свого боргу вказаних в боргових розписках в строки не виконав. Він звернувся до ОСОБА_3 з проханням (вимогою) повернути грошові кошти, однак відповідач будучи дуже переконливим запевнив його що поверне всю суму боргу з врахуванням відсотків та штрафних санкцій за рахунок продажу належного йому майна. Також він повідомив щоб здійснити продаж майна йому потрібні ще кошти. Після чого запропонував йому позичити ще 100 000 (сто тисяч) гривень. Однак він йому повідомив, що таких коштів немає, що він зможе йому позичити тільки 78 000 (сімдесят вісім тисяч) гривень. На що ОСОБА_2 погодився запевнивши що цього буде достатньо і він в такому разі зможе повернути всі кошти з врахуванням відсотків.

29.05.2018 року він передав йому ще 78 000 (сімдесят вісім тисяч) гривень, з кінцевою датою повернення загального боргу 01.07.2018 року. Саме на цих умовах на підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності свідка написав йому розписку на загальну суму боргу 463 000 (чотириста шістдесят три тисячі) гривень і отримав 78 000 (сімдесят вісім тисяч) гривень. Дана розписка включає дві попередні позики: 100 000 (сто тисяч) гривень, 250 000 (двісті п'ятдесять тисяч) гривень, 10-ма відсотками -10 000 (десять тисяч) гривень і 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень та 78 000 (сімдесят вісім тисяч) гривень.

Однак відповідач знову свої зобов'язань вказані в боргових розписках в строк не виконав. Він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак ОСОБА_2 жодних коштів не повернув та в подальшому почав уникати зустрічей та телефонних розмов. Це змусило його звернутися за захистом порушеного права до суду, у звязку з чим просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 547 477,74 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні позовній заяві та просили таку задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що відповідач вважає неправомірним проведення позивачем розрахунку штрафних санкцій з суми боргу з нарахованими 10%, згідно розписки від 12.02.2018 року, оскільки чинне законодавство забороняє нарахування 3% річних на проценти за користування коштами, проценти за користування коштами визначені домовленістю сторін у розмірі 10%, тому позивач неправомірно проводить нарахування додаткових 3% річних на суму боргу. Окрім того розпискою від 12.02.2018р. нарахування пені за прострочення повернення коштів не передбачено, тому, відповідно, у позивача відсутні правові підстави для її нарахування. Нарахування інфляційних втрат за цією розпискою не може починатися з 12.03.2018р., оскільки 12.03.2018р. - останній день виконання цього зобов'язання, відповідно, нарахування санкцій можливе не раніше ніж з наступного дня, тобто з першого дня виникнення прострочення.

Спірним є питання щодо нарахування позивачем 10% від суми позики за розпискою від 11.03.2018 року, оскільки у ній не передбачено нарахування жодних процентів за користування цими грошовими коштами. Як і у першій розписці, позивач неправомірно провів нарахування штрафних санкцій на суму боргу разом з нарахованими ним процентами, в той час як міг нарахувати річні проценти лише на «тіло» боргу. Нарахування санкцій по цій розписці слід починати з 03.04.2018р., а не з 02.04.2018р.

У розписці від 29.05.2018 року вказана інша сума боргу, тому незрозуміло, у зв'язку з чим позивач проводить нарахування від суми 78 000,00 грн. У вказаній розписці нарахування пені також не передбачене, тому її нарахування позивачем також є неправомірним. Нарахування штрафних санкцій з описаних вище причин потрібно робити з 02.07.2018р., а не з 01.07.2018р.

Вимоги позивача щодо стягнення заборгованість відповідача по розписках від 12.02.2018р. та від 11.03.2018р. є безпідставними, оскільки базуються на неіснуючих зобов'язаннях, точніше на зобов'язаннях, які припинені в силу закону. В даному випадку йдеться про новацію - заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами. Таким чином, в даному випадку має місце класична новація: грошові зобов'язання відповідача перед позивачем згідно розписок від 12.02.2018р. та від 11.03.2018р. були припинені шляхом укладення нової угоди - написання відповідачем нової розписки на загальну суму боргу - 463 000,00 грн. і позивач по це чітко й однозначно вказує у своїй позовній заяві. Тому проведені позивачем розрахунки заборгованості по перших двох розписках не мають під собою жодної правової основи, так як зобов'язання відповідача по цих розписках є припиненими внаслідок надання відповідачем третьої розписки на загальну суму боргу. Крім цього, хочемо зауважити, що у третій розписці сторони не передбачати , стягнення пені за несвоєчасне повернення відповідачем коштів, тому нарахування позивачем пені за цією розпискою також є неправомірним.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 12.02.2018 року, 11.03.2018 року та 29.05.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договори позики.

Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач отримав 463 000,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується розписками. Зазначену суму коштів, відповідач зобов'язувався повернути до 01.07.2018 року. Проте, відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконав та отримані кошти за договором позики не повернув.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів є підставними та підлягають до часткового задоволення у розмірі 463 000,00 грн., згідно власноручно написаної розписки відповідача ОСОБА_2 від 29.05.2018 року.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст.11, 16, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст.10, 76, 141,247, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 заборгованість у розмірі 463 000 (чотириста шістдесят три тисячі ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 сплачений судовий збір у розмірі 4630 (чотири тисячі шістсот тридцять) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя Карбовнік І. М.