Провадження № 2-ві/127/14/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Сичука М.М., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про часткове повернення судового збору у цивільні справі 127/16729/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства власників гаражів № 6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування рішення правління Товариства власників гаражів № 6, визнання власником гаража, зобовязання видати довідки на приватизацію гаража, стягнення моральної шкоди та звільнення з посади,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває заява ОСОБА_1 про часткове повернення судового збору у цивільні справі 127/16729/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства власників гаражів № 6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування рішення правління Товариства власників гаражів № 6, визнання власником гаража, зобовязання видати довідки на приватизацію гаража, стягнення моральної шкоди та звільнення з посади.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні подав заяву про відвід судді Сичука М.М. Заява обґрунтована тим, що за наслідками розгляду справи, суддею Сичуком М.М. постановлено рішення, яке було скасоване, у зв'язку з цим ОСОБА_1 просив передати справу на розгляд іншому судді місцевого суду.

Ухвалою суду від 17.04.2019 року, постановленою під головуванням судді Сичука М.М., заявлений відвід визнано необґрунтованим, а питання про вирішення заяви щодо відводу передано на розгляд іншому судді, визначеному в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

В результаті автоматизованого розподілу судових справ між суддями, заяву про відвід передано на розгляд судді Ан О.В.

Вивчивши матеріали справи 127/16729/16-ц, суд встановив, що справа розглянута та рішення по ній набрало законної сили. При винесенні рішення Апеляційним судом Вінницької області питання про розподіл судових витрат було вирішено. В подальшому ОСОБА_1 подав заяву про часткове повернення судових витрат, з заявами про видачу виконавчих листів на виконання рішення суду ОСОБА_1 не звертався. Отже головуючому по справі належить лише вирішити процесуальне питання, яке не відноситься до вирішення спору по суті.

Згідно із ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Після проведення автоматизованого розподілу справи та відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи.

Стаття 36 ЦПК України визначає підстави для відводу (самовідводу) судді. Зокрема, в п. 5 ч. 1 цієї статті встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Тому не згода представника відповідача з процесуальним рішенням не може розглядатися як підстава відводу судді.

При вирішенні питання що до відводу судді, слід також керуватися практикою Європейського суду, зокрема по справі « Салов проти України». Так, «неупередженість», в сенсі статті 6 § 1, має визначатися субєктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та обєктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (див. Bulut v. Austria, рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-ІІ, с. 256, § 31, та Thomann v. Switzerland, рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996 ІІІ, с. 815, § 30), "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). При цьому особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Суд вважає, що ОСОБА_1 не надав суду доказів про наявність обєктивних законних сумнівів в упередженості судді чи того, що суддя Сичук М.М. не є безстороннім.

Дослідивши матеріали відводу, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено та заявником не було надано суду жодних доказів, які б вказували на існування підстав для відводу судді Сичука М.М.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 40, 260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Сичука М.М., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про часткове повернення судового збору у цивільні справі 127/16729/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства власників гаражів № 6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування рішення правління Товариства власників гаражів № 6, визнання власником гаража, зобовязання видати довідки на приватизацію гаража, стягнення моральної шкоди та звільнення з посади - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: