ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

07 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12198/18
Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/603/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Військова частина НОМЕР_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 січня 2019 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди (суддя Карапута Л.В.), ухвалене о 14 год. 00 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 23 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 суму завданої невідшкодованої шкоди у розмірі 185 236,97 грн. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у цій військовій частині на різних посадах, в тому числі на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1 роти охорони. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2018 року №142 відповідача звільнено з військової служби в запас. Актом проведення службового розслідування щодо з`ясування причин та передумов, які привели до втрати військового майна першої роти охорони військової частини НОМЕР_1 виявлено нестачу військового майна по інженерній, речовій та КЕС службах. Шкода заподіяна відповідачем внаслідок недбалого та безвідповідального ставлення до виконання своїх службових обов`язків та військової служби, підлягає відшкодуванню згідно з Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР. Оскільки на момент виключення відповідача зі списків особового складу та остаточного розрахунку у зв`язку із звільненням на відшкодування наведеної заборгованості з грошового забезпечення відповідача було утримано 4730 грн, то залишок невідшкодованої ОСОБА_1 суми збитків складає 185 236,97 грн, яку позивач і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що викладені в акті проведення службового розслідування відносно того, що ОСОБА_1 своїми діями спричинив пряму дійсну шкоду державі, здійснені на припущеннях. Окрім цього, відсутні докази, які саме матеріальні цінності були прийняті відповідачем при вступі на посаду.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить зазначене рішення суду скасувати і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що на всіх додатках до акту прийому-передачі посади, а саме: на відомостях по забезпеченню різним видом майна стоїть підпис відповідача, про всі виявлені недоліки під час здачі посади відповідач знав, приймав цей факт і ніяким чином не оскаржував його. Також відповідачу було доведено під підпис наказ про результати службового розслідування, в якому його було притягнуто до матеріальної відповідальності і як наслідок, з грошового забезпечення відповідача було утримано 4730 грн в рахунок погашення заборгованості і даний факт ОСОБА_1 також не оскаржував. Крім того, позивач посилається, що згідно накладної №471 від 07 листопада 2017 року відповідач отримав речове майно для забезпечення військових частин (підрозділ) ОТУ «Маріуполь» на підставі довіреності №246 та накладної №373 від 08 вересня 2017 року на підставі довіреності №207, а також витяг з журналу реєстрації довіреностей, що ще раз підтверджує факт отримання відповідачем речового майна, нестача якого зазначена в довідці-розрахунку №9.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказує, що з 01.12.2017 року він був призначений на нову посаду стрільця, яку в той же день прийняв і приступив до виконання службових обов`язків, при цьому з 01.12.2017 року вже не виконував обов`язки за посадою сержанта з матеріального забезпечення 1 роти охорони (старшини 1 роти охорони), тобто саме з цієї дати повинен був передати справу та посаду іншій людині. Всупереч цьому посаду старшини роти ОСОБА_1 передавав посаду старшини 1 роти охорони 03.04.2018 року, тобто через 4 місяці після звільнення з посади. Також відповідач звертає увагу на суперечності, що містяться у наданих позивачем документах, зокрема рапорт про призначення службового розслідування по факту нестачі майна у 1 роті написано 16.04.2018 року, а наказ №206 про призначення службового розслідування на підставі вказаного рапорту видано 05.04.2018 року, тобто раніше, ніж написано сам рапорт. ОСОБА_1 посилається, що сам Акт проведення службового розслідування щодо з`ясування причин та передумов, які привели до втрати майна 1 роти охорони не відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України №608 від 27.11.2017 року і взагалі не містить дати складення та кількості матеріалів службового розслідування. Крім того, відповідач вказує, що в порушення вимог закону, ВЧ НОМЕР_1 надає до суду апеляційної інстанції копії документів, порушуючи строк їх подання та без зазначення причин неподання їх до суду першої інстанції, у зв`язку з чим такі докази не можуть братися судом до уваги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 4 статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

У даній справі позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи колишнього військовослужбовця про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.

Звертаючись до суду з позовом, ВЧ НОМЕР_1 посилалась на те, що на підставі наказу командира від 05.04.2018 року №206 та рапорту старшини 1 роти охорони №1401 від 04.04.2018 року було проведено службове розслідування по факту нестачі по речовій службі, службі КЕС та інженерній службі, в ході проведення якого було виявлено нестачу військового майна. За доводами позивача, ОСОБА_1 було втрачено накладні на видачу речового майна, що призвело до втрати речового, КЕС та інженерного майна, яке видавалось військовослужбовцям в АТО, внаслідок чого була заподіяна пряма дійсна шкода державі на загальну суму 155 067 грн 58 коп., а з урахуванням кратності 189 966 грн 97 коп.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (пункти 1, 2 цього Положення).

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.

З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.

Висновок Великої Палати підтверджено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №734/3102/16-ц.

У силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду враховує зазначені висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаних постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.255 ч.1 п.1, 258, 374, 377, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 січня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - закрити, роз`яснивши Військовій частині НОМЕР_1 , що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 8 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: