Провадження №22-ц/812/1082/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2019 року м. Миколаїв

справа № 479/214/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кривоозерський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене 23 квітня 2019 року під головуванням судді Репушевської О.В. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 03 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт неправильного зазначення національності в актовому записі цивільного стану про його народження № 169 від 25 вересня 1957 року, в якому у графі національність матері записано «українка» замість «полька».

Заявник зазначав, що в актовому записі про його народження зазначено що ОСОБА_2 (його мати) за національністю українка, хоча батьки мами є поляками, а тому вона за національністю - полька, а не українка. За такого, вважає, що підлягає зміні її національність, зазначена у актовому записі про його народження.

Заявник вказував, що бажаючи відновити своє право на національність, як передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», в позасудовому порядку звертався до відділу РАЦС щодо внесення змін до актового запису, однак отримав відмову.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив задовольнити його заяву.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове - про задоволення заяви. Вказував, що суд не дав належної оцінки письмовим доказам щодо національності матері та проігнорував ключові принципи цивільного процесуального судочинства, а також загальні засади Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу Кривоозерський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зазначає, що вимоги апеляційної скарги не визнають та вважають, що відсутні підстави для встановлення неправильності зазначення національності матері заявника в актовому записі цивільного стану про його народження та внесення до цієї графи відповідних змін.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Кривоозерський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції просив провести розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 25 вересня 1957 року, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, його батьками є ОСОБА_3 , за національністю - українець, та ОСОБА_4 , за національністю - українка, про що Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 25 вересня 1957 року складено актовий запис про народження №169 (а.с.8).

Із матеріалів справи № 32-15.19-5.6.4 Кривоозерського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області вбачається, що ОСОБА_1 звертався до цього Відділу із заявою про внесення виправлень в актовий запис про народження №169, складений 25 вересня 1957 року Кривоозерським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, а саме в графі "відомості про матір" в п.11 "національність" виправити з "українка" на "полька". За результатами розгляду даної заяви вказаним Відділом 29 вересня 2018 року зроблено висновок про неможливість внести зміни до актового запису про народження заявника в частині виправлення національності його матері з "українка" на "полька" у зв`язку з відсутністю законних підстав, відсутністю жодних належних документів, які б підтвердили, що національність матері заявника - полька (а.с.31-57).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами, зокрема, записами щодо національності матері заявника у її паспорті, в актових записах про шлюб батьків заявника та про його народження, підтверджується зазначення національності ОСОБА_5 як українки і такі відомості нею за життя не оспорювалися. Передбаченою Указом Президента України №24/91 від 31 грудня 1991 року "Про порядок зміни громадянами України національності" можливістю змінити національність у разі якщо особа при одержанні паспорта прийняла національність одного з батьків та бажає змінити її відповідно до національності другого з батьків - мати заявника не скористалася. За такого, суд вважав, що внесення змін до актового запису цивільного стану, які відображають певні особисті немайнові права ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті є неможливим, оскільки воля померлої особи щодо цих питань не може бути встановлена.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з даним висновком, з огляду на нижчевикладене.

Так, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" (далі - Закон № 2398-VI).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону № 2398-VI).

Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності", відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону "Про національні меншини в Україні". Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Враховуючи викладене Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 дійшла висновку, що справа за заявою особи про встановлення неправильності зазначення національності в актовому записі цивільного стану про народження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За такого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за даною заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

З огляду на вищевикладене не можна вважати обґрунтованими посилання апеляційної скарги на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту неправильного зазначення національності в актовому записі цивільного стану про його народження № 169 від 25 вересня 1957 року, в якому у графі національність матері записано «українка» замість «полька».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кривоозерський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2019 року.