Справа № 161/4598/19
Провадження № 2-о/161/136/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Шумиводі О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Луцький міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Коломна, Московської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Лутугіно, Луганської Народної Республіки.

Подану заяву обґрунтовує тим, що перебував в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 з 16.05.1960 року.

Його дружина ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Лутугіно, Луганської Народної Республіки. Реєстрація її смерті була здійснена Відділом запису актів цивільного стану Лутугінського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, 11.01.2019 року.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 їй необхідно для державної реєстрації смерті особи та отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану для оформлення права на отримання невиплаченої пенсії.

Разом з тим, йому стало відомо, що отримати свідоцтво про смерть у Луганському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки наявне свідоцтво про смерть не відповідає чинному законодавству України, оскільки видане окупаційною владою.

У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явились, до суду подали заяви про розгляд справ за їх відсутності. Заявник вимоги заяви підтримав. Представник заінтересованої особи при розгляді заяви покладався на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін,на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.05.1960 року ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 (а.с. 5).

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 6 , виданого 09.01.2019 року медичним закладом в місті Лутугіно, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Лутугіно, Луганської Народної Республіки. Причина смерті: хронічна сердечно-судинна недостатність. Атеросклерозна хвороба серця. (а.с. 10).

Згідно з копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого 11.01.2019 року Відділом запису актів цивільного стану Лутугінського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті: набряк мозку, інфаркт головного мозку при церебральному атеросклерозі і гіпертонічній хворобі (а.с. 10).

За наслідком звернення ОСОБА_1 , Луцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області з питання державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Лутугіно, Луганської Народної Республіки, заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. Підставою відмови стало пред`явлення документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 9).

Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-якіоргани, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, до закінчення антитерористичної операції в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01липня 2010 року№2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд покладає в основу висновків досліджені у судовому засіданні докази: копію лікарського свідоцтва про смерть та свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що смерть ОСОБА_2 дійсно настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року за вказаних у заяві обставин.

Щодо лікарського свідоцтва про смерть, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну у будь-якій ситуації. А отже, у тому становищі, в якому опинилася заявник, він був позбавлений можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї дружини, а тому звертаючись до суду, надав усі наявні у нього докази.

Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов`язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у п. 93 Рішення Європейського Суду у справі «Кіпр проти Туреччини» від 10 травня 2001 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що факт смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та зважаючи, на неможливість заявником здійснити реєстрацію смерті дружини, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 258-265,315-317 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Коломна, Московської області, померла у місті Лутугіно, Луганської Народної Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.