ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2500/19 Справа № 175/2634/18 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрорегіонгаз" про зобов'язання здійснити нарахування та виплату квартальної премії, стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року ,--

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз», який у серпні 2018 року уточнив та просив суд зобов'язати ТОВ «Дніпрорегіонгаз» здійснити нарахування та виплату йому, ОСОБА_1, квартальної премії за період квітень - червень, жовтень - грудень 2017 року, січень - червень 2018 року у розмірі 56 186,68 грн.; стягнути з ТОВ «Дніпрорегіонгаз» компенсацію за порушення строків виплати у розмірі 2498,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 634,28 грн., а всього 7 132,68 грн.; стягнути з ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на його, ОСОБА_1, користь витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.; стягнути з ТОВ «Дніпрорегіонгаз» судовий збір на користь держави (а.с.а.с. 4-8,24-31,86-89).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрорегіонгаз" про зобов'язання здійснити нарахування та виплату квартальної премії, стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні - відмовлено (а.с.123-129).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.130-139).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що з 18 листопада 2015 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на посаді заступника директора з економічної безпеки на підставі наказу №137 від 18 листопада 2015 року, про що свідчить запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15 липня 1986 року (а.с.13-14).

01 березня 2017 року для врегулювання умов та розмірів оплати праці між ТОВ «Дніпрорегіонгаз» та ОСОБА_1, як заступником директора з економічної безпеки, був укладений Трудовий договір (а.с.9-10). Для встановлення видів оплати праці та їх розмірів того ж дня був укладений Додаток до Трудового договору від 01 березня 2017 року (а.с.11).

01 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Дніпрорегіонгаз» в особі директора Шаповала В.С. був укладений новий Додаток до Договору, яким розмір посадового окладу та премії були зміненні (а.с.12).

Так п. 1, 2 вищевказаного Додатку до Договору, був визначений та встановлений розмір щомісячного посадового окладу у сумі 16220 грн., розмір фіксованої квартальної премії у сумі 16220 грн. Також п. 4 Додатку між сторонами було визначено, що розмір посадового окладу та премії можуть бути змінені шляхом підписання стороною нового Додатку.

Сторонами Договору на час укладання Додатків до Договору було визначено, що зміна розміру посадового окладу та премії не може відбуватися без підписання нового додатку. Тобто одностороння зміна розміру посадового окладу та премії є недопустимою.

12 червня 2018 року на підставі Наказу №68-к ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника директора з економічної безпеки ТОВ «Дніпрорегіонгаз» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що свідчить запис у трудовій книжці (а.с.13-14).

Відмовляючи у задоволенні повних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що по даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання здійснити нарахування та виплату квартальної премії, стягнення компенсації за затримку виплати доходу та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, оскільки встановлено, що всі доходи, які нараховувались ОСОБА_1 впродовж 2017 та 2018 років були виплачені останньому у строки передбачені законодавством, підстави для нарахування премії та стягнення заборгованості з виплати премії, компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, будь-яких порушень норм діючого законодавства України та порушень прав позивача в діях відповідача суд не вбачає.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають обставинам справи, зроблені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Кодексу законів про працю України, форми системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 3 ст. 97 Кодексу законів про працю України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Разом з цим, законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження щодо преміювання чи його позбавлення обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

З матеріалів справи вбачається, що з 18 листопада 2015 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на посаді заступника директора з економічної безпеки на підставі наказу №137 від 18 листопада 2015 року.

01 березня 2017 року для врегулювання умов та розмірів оплати праці між ТОВ «Дніпрорегіонгаз» та ОСОБА_1, як заступником директора з економічної безпеки, був укладений Трудовий договір (а.с.9-10). Для встановлення видів оплати праці та їх розмірів того ж дня був укладений Додаток до Трудового договору від 01 березня 2017 року (а.с.11).

01 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Дніпрорегіонгаз» в особі директора Шаповала В.С. був укладений новий Додаток до Договору, яким розмір посадового окладу та премії були зміненні (а.с.12).

Пунктом 1, 2 вищевказаного Додатку до Договору, був визначений та встановлений розмір щомісячного посадового окладу у сумі 16220 грн., розмір фіксованої квартальної премії у сумі 16220 грн. Також п. 4 Додатку між сторонами було визначено, що розмір посадового окладу та премії можуть бути змінені шляхом підписання стороною нового Додатку.

Сторонами Договору на час укладання Додатків до Договору було визначено, що зміна розміру посадового окладу та премії не може відбуватися без підписання нового додатку. Тобто одностороння зміна розміру посадового окладу та премії є недопустимою.

12 червня 2018 року на підставі Наказу №68-к ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника директора з економічної безпеки ТОВ «Дніпрорегіонгаз» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов'язання ТОВ «Дніпрорегіонгаз» здійснити нарахування та виплату квартальної премії, стягнення компенсації за затримку виплати доходу та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, оскільки відповідач не виконав умови Трудового договору не нарахував та не виплатив квартальні премії за певний період роботи.

Пунктом 1.5 Положення про оплату праці працівників TOB «Дніпрорегіонгаз», введеного в дію з 01.01.2017 року та Положення про оплату праці працівників ТОВ «Дніпрорегіонгаз» введеного в дію з 01.01.2018 року джерелом на оплату праці є частина доходу та Інші кошти, одержані у результаті господарської діяльності підприємства відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.1.6 Положення критеріями рівня оплати праці працівників підприємства є: результати господарської діяльності та рівень доходності підприємства; посадові оклади працівників, визначені на основі тарифної оплати праці відповідно до норм чинного законодавства.

Преміювання працівників проводиться згідно наказів по Товариству та згідно окремих затверджених Положень по преміюванню для робітників Товариства.

Тобто, премія ОСОБА_1 відноситься до додаткової заробітної плати. Відповідно до укладеного трудового договору з заступником директора з економічної безпеки TOB «Дніпрорегіонгаз» періодом преміювання позивача за результатами виробничо-господарської діяльності встановлюється квартал. Конкретний розмір преміювання залежить від результатів господарської діяльності товариства та рівня доходності TOB «Дніпрорегіонгаз» для всіх категорій працівників.

Відповідно до п.6.3 Трудового договору укладеного між TOB «Дніпрорегіонгаз» та ОСОБА_1 встановлено, що працівник може отримувати винагороду за індивідуальні досягнення та за результатами діяльності Товариства за період (квартал, півріччя, рік). Розмір винагороди встановлюється наказом Директора у відповідності з додатком до цього Договору. Винагорода виплачується після закінчення відповідного періоду. Тобто, вказаний пункт договору передбачає лише право працівника на отримання винагороди за настання певних умов, а не обов'язок підприємства нарахувати та виплатити цю винагороду в будь-якому випадку.

Пунктом 2 додатку до Трудового договору передбачено, що працівнику виплачується квартальна премія в порядку передбаченому Договором. Отже, премія виплачується за результатами діяльності товариства та в межах фінансових можливостей та з врахуванням індивідуальних досягнень працівника.

У постанові від 15 травня 2017 року по справі №755/22151/15-ц Верховний суд України звернув увагу, що при визначенні правомірності дій роботодавця необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшений) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Отже, на підприємствах можуть затверджуватися положення про оплату праці, та, або преміювання. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором).

Судом 1 інстанції встановлено, що на протязі 2017 року за результатами діяльності ТОВ «Дніпрорегіонгаз» та згідно з п.6.3 Трудових договорів, укладених з керівним складом підприємства, було прийнято рішення про нарахування та виплату премій за І квартал та за III квартал 2017 року. Вказані премії були нараховані та виплачені в повному обсязі керівному складу підприємства в тому числі і позивачу. Рішень про преміювання керівного складу підприємства за II та IV квартали 2017 року, враховуючи діяльність ТОВ «Дніпрорегіонгаз» в ці періоди, директором товариства не приймалось. Впродовж І та II кварталів 2018 року так само і як за попередній рік, враховуючи результати діяльності ТОВ «Дніпрорегіонгаз» і фінансові можливості, рішення про виплату премій директором Товариства не приймалось, відповідні накази не видавались.

Звітним періодом для складання фінансової звітності товариства є календарний рік. Крім того, передбачене подання проміжної (квартальної) фінансової звітності за результатами І-го кварталу, першого півріччя та дев'яти місяців. Терміни подання фінансової звітності: не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом не пізніше 28 лютого наступного за звітним року. На момент звільнення позивача (12.06.2018 року) інформація про фінансовий стан товариства, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період не сформована, а отже підстави для сплати квартальної премії за результатами виробничо-господарської діяльності товариства визначити не було можливим. За II квартал 2018 року, враховуючи результати діяльності Товариства і фінансові можливості, рішення про виплату премій директором Товариства не приймалось.

Також суд 1 інстанції врахував посилання позивача на Методичні рекомендації щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій, рекомендованих Наказом Міністерства праці та соціальної політики № 23 від 29.01.2003 року, визначено, що винагорода - будь-яка одноразова, періодична або щомісячна (грошова чи натуральна) виплата працюючому на підприємстві, відповідно до показників та умов цієї виплати, визначених підприємством. Премія - основний вид додаткової, понад основну заробітну плату, винагороди, яка виплачується працівникам за результатами їх трудової діяльності та виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначених підприємством.

Отже, відповідно до вищезазначених Методичних рекомендацій підтверджується той факт, що премія виплачується за результатами виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначених підприємством, тобто конкретний розмір преміювання залежить від результатів господарської діяльності товариства та рівня доходності TOB «Дніпрорегіонгаз» та особливий внесок працівників.

Законодавством України підприємствам надано право самостійно визначати умови та розміри преміювання. Положення про оплату праці на кожному підприємстві враховує специфіку виробництва й організації праці. Це може бути як простий документ, що передбачає повноваження різних учасників виробничого процесу у визначенні розмірів премії (наприклад, просто перелік видів премій і вказівка на те, що директор може давати їх за результатами роботи), так І складний. Отже локальні нормативні документи, тобто положення, що визначають відповідно до ст. 97 Кодексу законів про працю України порядок установлення на підприємстві надбавок, доплат і премій, - це відповідні додатки до колективного договору. А в разі відсутності колективного договору це додатки з такими самими положеннями до організаційного наказу по підприємству, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації або з Іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Установлення надбавок, доплат і премій оформлюється наказами по підприємству.

Розмір винагороди встановлюється наказом Директора. Винагорода виплачується після закінчення відповідного періоду. Отже, трудовий договір передбачає лише право працівника на отримання винагороди за настання певних умов, а не обов'язку підприємства нарахувати та виплати цю винагороду в будь-якому випадку, тому премія виплачується за результатами діяльності товариства та в межах фінансових можливостей та з врахуванням індивідуальних досягнень працівника, а тому посилання апелянта на те, що премії мають систематичний характер та сплачуються незалежно від джерел фінансування є необґрунтованим, оскільки рішення про виплату премій директором Товариства не приймалось, враховуючи результати діяльності Товариства і фінансові можливості.

Враховуючи викладене суд 1 інстанції правильного висновку що позовні вимоги про зобов'язання ТОВ «Дніпрорегіонгаз» здійснити нарахування та виплату квартальної премії не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, врахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та Інші.

Згідно ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Матеріалами справи підтверджено, що всі доходи, які нараховувались позивачу впродовж 2017 та 2018 років були виплачені останньому у строки передбачені законодавством, за II та IV квартал 2017 року та І і II квартал 2018 року враховуючи результати діяльності Товариства і фінансові можливості, рішення про виплату премій директором Товариства не приймалось, а отже, відповідні нарахування не здійснювались, а тому суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про нарахування та виплати компенсації у разі втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що визначальними підставами для відповідальності роботодавця, передбаченої ст. 117 КЗпП України є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, а оскільки строки та порядок виплати заробітної плати позивачу Товариством додержані, остаточний розрахунок при звільненні проведений вчасно, виплата премії здійснюється за результатами господарської діяльності товариства, то підстави для відповідальності роботодавця відсутні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Матеріалами справи спростовано беззаперечний обов'язок відповідача нараховувати та виплачувати позивачу щоквартальну премію у визначеному ним розмірі, та підтверджено повний розрахунок по заробітній платі і відсутність її заборгованості.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, та спростування висновків суду 1 інстанції, а згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права й обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: