Справа № 211/594/19
Провадження № 2/211/831/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 квітня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління з питань реєстрації Виконавчого комітету Криворізької міської ради ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з вищезазначеним позовом просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 44150094 від 20.11.2018 р., прийняте відповідачем, зобовязавши повторно розглянути заяву, прийняту 14.11.2018 р. за № 31159679, посилаючись на протиправність та незаконність такого рішення. В обґрунтування вимог зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитну угоду № 1-471-МК від 24.09.2007 р., відповідно до умов якого надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами траншами кредиту, сукупна величина сальдо по яким не може перевищувати загальну суму кредиту в рамках кредитної угоди. Видача кожного траншу кредиту здійснюється на підставі підписаних сторонами договорів про видачу траншів на умовах, визначених в договорах про видачу траншів. На виконання даної кредитної угоди ОСОБА_3 отримав від банку на підставі договору про видачу траншу № 1/471-МК/1 від 24.09.2007 р. кредитні кошти в сумі 100 000,00 доларів США. 13.06.2008 р. на підставі договору про видачу траншу № 1/471-МК/2 отримав кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, а 09.09.2008 р. отримав на підставі договору про видачу траншу № 1/471-МК/3 кредит в сумі 4200,00 доларів США. Рішенням суду від 15.05.2014 р. стягнуто з ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 185968,31 доларів США, вказане рішення боржником не виконане, перебуває в провадженні виконавчої служби. В межах розгляду вказаної справи судом було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. В звязку з укладенням між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору дарування вказаної квартири, рішенням суду від 02.03.2015 р. визнано вказаний договір дарування недійсним, а рішенням суду від 24.04.2017 р. застосовано реституцію до недійсного договору дарування квартири від 07.02.2012 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнавши за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2. Спірною квартирою було забезпечено позов банку у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішенням суду за заявою банку визнано право власності за боржником, фактично належить ОСОБА_3, проте не зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: згідно витягу з Державного реєстру, відомості про права власності на спірний обєкт нерухомого майна відсутні. 14.11.2018 р. представник банку звернувся до державного реєстратора з заявою пор державну реєстрацію прав та їх обтяжень, надав документ, що посвідчує особу паспорт громадянина України, довідку про присвоєння РНОКПП, документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, рішення суду від 24.04.2017 р., довіреність. 20.11.2018 р. державним реєстратором прийнято рішення № 44150094 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127, оскільки заяву подано не уповноваженою особою. Вважають, що при прийнятті вказаного рішення державним реєстратором не зясовано зміст рішення суду, оскільки при здійсненні реєстраційної дії на підставі судового рішення заявником може бути й інша заінтересована особа, так як законодавством не встановлено обмежень для особи заявника. Ухваленими рішеннями судів позивача визнано заявником та заінтересованою особою стосовно спірного майна квартири АДРЕСА_3, оскільки саме за заявою банку визнано право власності за ОСОБА_3, забезпечено позов про стягнення заборгованості, таким чином банк є належною особою, яка звернулась за проведенням реєстраційної дії. Право банку, як особи, в інтересах якої накладено арешт на дане нерухоме майно, визнано недійсними договір дарування, не відновлено скасуванням запису за ОСОБА_5, адже в реєстрі не поновлено запис про право власності за ОСОБА_3 Оскільки оскаржувана реєстраційна дія порушує заборону, встановлену ухвалою суду про накладення арешту, наявні підстави вважати, що рішення державного реєстратора є протиправним, тому позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 05 лютого 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 08 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позов.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 63-70).

В обґрунтування відзиву зазначено, що нею дійсно, як державним реєстратором, було розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.11.2018 року об 10:29:52 за реєстраційним номером 31159679, яку подала ОСОБА_6, що діяла на підставі довіреності, серія і номер 7392-К-О, виданої 27.12.2016, видавник: Голова Правління ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" ОСОБА_7, для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташований АДРЕСА_4, та документи, необхідні для проведення державної реєстрації прав. Так, для проведення державної реєстрації права власності на обєкт і нерухомого майна було подано: рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2017 року, справа № 211/5088/16-ц; додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2017 року, справа №211/5088/16-ц; ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.09.2017 року, справа № 211/5088/16-ц. В резолютивній частині рішення суду від 24.04.2017 року, справа №211/5088/16-ц, зазначено: «Застосувати реституцію до недійсного договору дарування квартири від 07.02.2012 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнавши за ОСОБА_3 право власності на трикімнатну квартиру, розташовану на девятому поверсі девятиповерхового житлового будинку, загальною площею 82,3 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. Враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону України в редакції від 28.08.2018 року, що діяла станом на момент розгляду заяви, у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи, в зазначеному випадку заявником є ОСОБА_3, за яким суд визнав право власності на квартиру. Однак із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка розташована у АДРЕСА_6, звернувся не ОСОБА_3, а уповноважена особа, яка діяла від імені ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі довіреності та не відноситься до кола осіб, яких Закон України визначає заявниками. В той же час, субєктом права власності на квартиру було зазначено ОСОБА_3. За результатом розгляду вищезазначених документів, керуючись статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державний реєстратор вирішив: відмовити у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, за субєктом: ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1, так як встановив, що із заявою звернулася неналежна особа (пункт 2 частина 1 статті 24 Закону України). Оскаржуване рішення про відмову було прийнято у строки, встановлені статтею 19 Закону України для проведення реєстраційних дій, та з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону України (заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою). Також рішення містить вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 24 Закону України. крім того, діючим законодавством чітко регламентовано порядок проведення державної реєстрації прав та не передбачено правової та технічної можливості повторного розгляду заяви, за якою державним реєстратором вже було прийнято рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в ній. В той же час позивач не позбавлений повторно звернутися із заявою про державну реєстрацію до субєкта державного права в установленому законодавством порядку. Тому просить в задоволені позову відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_3 згідно письмових пояснень просив в задоволенні позову відмовити, оскільки законодавством чітко встановлено, що для реєстрації права власності може звернутися або власник, або інший набувач, або сторона правочину, тому заява позивача до державного реєстратора є безпідставною. Щодо посилання позивача на рішення по справі №211/5088/16-ц від 24.04.2017 р., то про вказане рішення він дізнався лише після ознайомлення з вказаною позовною заявою, тому отримавши його в канцелярії суду заявить клопотання про зупинення провадження по цій справі, оскільки має намір оскаржити в апеляційному порядку вищезазначене рішення суду. Враховуючи викладене просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2012 року по справі № 2-2342/11, за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» заборонено відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_3, серед якого квартира АДРЕСА_7 (а.с. 13-14 копія ухвали).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по вищезазначеній справі стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитній угоді № 1/471-МК від 24.09.2007 р. станом на 17.08.2012 р. в розмірі 185968,31 доларів США, вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 15-21 копія рішення).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2015 року, визнано недійсним договір дарування квартири від 07 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_9 згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_10 28.11.2011 р. за р. № 9146, та ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_3, подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар трикімнатну квартиру, розташовану на девятому поверсі девятиповерхового житлового будинку, загальною площею 82,3 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_11, та зареєстрований в реєстрі за № 504 (а.с. 22-25 копія рішення).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року застосовано реституцію до недійсного договору дарування квартири від 07.02.2012 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнавши за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на трикімнатну квартиру, розташовану на девятому поверсі девятиповерхового житлового будинку, загальною площею 82,3 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (а.с. 31-34 копія рішення).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_2 за розглядом заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.11.2018 року об 10:29:52 за реєстраційним номером 31159679, яку подала ОСОБА_6, що діяла на підставі довіреності, серія і номер 7392-К-О, виданої 27.12.2016, видавник: Голова Правління ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" ОСОБА_7, для проведення державної реєстрації права власності, відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташований АДРЕСА_9, за субєктом ОСОБА_3 (а.с. 71-72 копія рішення).

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що в резолютивній частині рішення суду від 24.04.2017 року, справа №211/5088/16-ц, зазначено: «Застосувати реституцію до недійсного договору дарування квартири від 07.02.2012 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнавши за ОСОБА_3 право власності на трикімнатну квартиру, розташовану на девятому поверсі девятиповерхового житлового будинку, загальною площею 82,3 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, тоді як з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права власності на квартиру, яка розташована у АДРЕСА_6, звернулася уповноважена особа, яка діє від імені ПАТ КБ «Приватбанк» та не відноситься до кола осіб, встановлених Законом, які є заявниками відносно реєстрації права власності.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно пункту першого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності.

У статті 18 та частині першій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб'єкта управління об'єктами державної власності, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, в яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав (пункт 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Інший правонабувач - орендар, суб'єкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно із цим Законом) (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що зміни до Державного реєстру вносить державний реєстратор на підставі рішення суду, а не суд.

Таким чином, право на звернення з відповідним позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності має саме власник такого майна. Позивач не є ні власником майна, ні іншим право набувачем (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року по справі № 165/799/17).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що для здійснення реєстраційної дії на підставі рішення суду може бути й інша заінтересована особа, з огляду на те, що діючим законодавством чітко визначене коло осіб, які мають право звернутися до державного реєстратора та надати відповідний перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Позивач в жоден з цих переліків осіб не входить.

Ухвалою суду від 01 лютого 2012 року лише було здійснено заходи забезпечення позову в рамках цивільної справи, по якій рішення судом винесено ще 15 травня 2014 року.

Позивач не є власником нерухомого майна, в тому числі іпотекодержателем квартири, тощо.

Тому суд вважає, що державний реєстратор діяв згідно вимог та в межах повноважень, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, суд зазначає, що судові рішення, що набрали чинності, є обовязковими та підлягають виконанню на всій території України. Проте, якщо боржник відмовляється добровільно виконувати рішення суду, законодавством передбачена можливість примусового виконання рішень.

Примусове виконання рішень регулюється як положеннями Цивільного процесуального кодексу України, так і Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно статті першої Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Для того щоб ініціювати примусове виконання такого рішення, слід отримати в суді виконавчий лист та звернутися з цим виконавчим документом і відповідною заявою до органу виконання рішень (державної виконавчої служби).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні як підтверджуючі дані щодо звернення позивача до виконавчої служби з примусового виконання судового рішення від 24 квітня 2017 року по справі № 211/5088/16-ц щодо застосування реституції до недійсного договору, так і дані щодо вчинення будь-яких дій державного виконавця, спрямованих на виконання вказаного судового рішення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права захистити своє порушене право, у разі його доведення, іншим передбаченим законом способом.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В звязку з відмовою в задоволенні заявлених вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 12,13, 81,89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко