Справа № 2/593/28/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"05" квітня 2019 р.

в складі: головуючого судді Німко Н.П.

при секретарі судового засідання Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 й просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:017:0364 площею 0,0025 га для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: м.Бережани, вул.Л.Українки, 16д. В обгрунтування заявлених вимог послався на те, що у 2018 році йому стало відомо про те, що після розірвання їх шлюбу, його колишня дружина відповідач ОСОБА_2, зареєструвала за собою право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:017:0364 площею 0,0025 га для будівництва індивідуальних гаражів за адресою м. Бережани, вул. Л. Українки 16д. Під час перебування у шлюбі, він та відповідачка розпочали будівництво гаража. Також, з його відома і згоди, відповідачка звернулась до Бережанської міської ради про надання дозволу на виготовлення проектно-технічної документації для будівництва індивідуального гаража із мансардною надбудовою №13 по вул. Л. Українки м. Бережани і такий проект було виготовлено, також усі дозвільні документи були видані на ім'я відповідачки. У подальшому шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. На даний час готовність незавершеного будівництвом гаража становить 90 %, однак відповідачка не бажає вводити його в експлуатацію та реєструвати на нього право спільної сумісної власності. Оскільки обєкт нерухомості не введений в експлуатацію, а всі документи його забудівника видані на ім'я відповідачки, такі обставини дають їй можливість в майбутньому, без його (позивача) відома, ввести гараж в експлуатацію. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2014 року за позивачем визнано право спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частки на будівельні матеріали, використані при зведенні незавершеного будівництвом гаража №13 по вул. Л. Українки у м. Бережани. Таким чином позивач вважає, що має право отримати у власність Ѕ частину земельної ділянки на якій розташований згаданий гараж.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, судові витрати залишити за ним, а судове засідання проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явилася, відзив на позовну заяву не подала, електронним зв?язком подала заяву, в якій вказала: «Я визнаю право власності ОСОБА_1 на Ѕ земельної ділянки під будівництвом індивідуального гаража по вул.Українки 16д в м.Бережани...».

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання також не зявився, подав суду заяву: «Попередній та судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частини земельної ділянки (справа №593/1668/18) к.н. :04:017:0364 площею 0,0025 га для будівництва індивідуальних гаражів за адресою м.Бережани, вул.Л.Українки, 16д, прошу розглядати без моєї участі як представника відповідача, а також без участі відповідачки ОСОБА_2. Сторона відповідача повністю визнає заявлені вимоги та обставини, якими вони обгрунтовані, заперечень щодо задоволення позову немає. Додатково повідомляю, що на даний час відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_4, після одруження».

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Розглянувши матеріали справи, заяву позивача та його позицію щодо вирішення справи, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, вивчивши надані сторонами документи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено наступні факти й обставини.

Сторони уклали шлюб 07 травня 1988 року, зареєстрований Бережанським відділом ЗАГСу Тернопільської області, актовий запис №-50. Рішенням суду, яке має законну силу, від 03 жовтня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач розпочали будівництво гаражу по вул.Л.Українки, 13 в м.Бережани Тернопільської області. Згідно дозвільної проектної документації на зазначений гараж, його титульним забудівником вказано відповідачку (рішення Бережанської міської ради №499 від 22 червня 2000 року про дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проектно-технічної документації для будівництва індивідуальних гаражів в м.Бережани, по вул.Л. Українки; рішення виконавчого комітету Бережанської міської ради №-182 від 26 вересня 2000 року, яким надано дозвіл громадянам міста (ОСОБА_2 Л.Українки, 15»а»/53) на виготовлення проектно-технічної документації на добудову мансардних кімнат над запроектованими автогаражами в м.Бережани, по вул. Л. Українки; відомості у будівельному паспорті на будівництво індивідуального гаража по вул. Л.Українки, 13 в м.Бережани, згідно якого забудівником гаражу є ОСОБА_2В.).

Станом на 09 вересня 2014 року готовність згаданого незавершеного будівництвом гаража склала 90%; на час розгляду цієї справи у суді, будівництво гаража не завершено, в експлуатацію його не введено, право власності на нього у визначеному законом порядку не зареєстровано.

Згідно копії технічного паспорта на нежитлову будівлю (гараж), виготовленого Бережанським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації станом на 07 липня 2014 року та копії кадастрового плану земельної ділянки землекористувача ОСОБА_2, згаданий гараж розташований на земельній ділянці кадастровий №:04:017:0364, площею 0,0025 га із цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, за адресою вул. Л.Українки, 16 «д» № 13 м.Бережани, код 02.05.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, за реєстраційним номером 04 зареєстрована земельна ділянка за кадастровим номером :04:-17:0364, площею 0,0025 га, дата реєстрації земельної ділянки 12 серпня 2014 року відділом Держземагенства у Бережанському районі із цільовим призначнням для будівництва індивідуальних гаражів по вул. Лесі Українки, 16д, в м.Бережани Тернопільської області. Державним реєстратором внесено запис про право власності №-10455055 із відомостями, що державна реєстрація права власності на зазначену земельну ділянку проведена 17 липня 2015 року на підставі свідоцтва про право власності серії та номер 40818656, виданого 17 липня 2015 року реєстраційною службою Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, де форма власності вказана як приватна і власником цілої земельної ділянки є ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( серія СТА №-991321) індексний номер 40818656 від 17 липня 2015 року, земельна ділянка за кадастровим номером :04:017:0364, розташована по вул. Лесі Українки, 16д в м.Бережани Бережанського району Тернопільської області із цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0025 га на праві приватної власності в цілому належить ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-КИ №-306727 від 09 червня 2015 року, ОСОБА_2 09 червня 2015 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №-344 (прізвище нареченої після одруження -- ОСОБА_4).

Зазначені факти та обставини не заперечені учасниками процесу.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У суду не виникло обґрунтованого сумніву, як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє підтвердження у судовому засідані.

Отже, суд вважає, що вищевказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а відтак підлягає прийняттю.

За змістом статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й у частині третій статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави прийти до висновку, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

Окрім цього суд зазначає, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом ч. 1 ст. 71 СК України.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-2811цс15 сформулював правову позицію від 30.03.2016р., у якій розяснив, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 489/3573/16-ц (постанова від 26.09.2018р.)

Отже, судом встановлено. що незавершений будівництвом гараж, готовністю 90%, при будівництві якого використані будівельні матеріали, 1/2 частка з яких належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_5, розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :04:017:0364, яка знаходиться по вул. Лесі Українки, 16д в м.Бережани Бережанського району Тернопільської області із цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0025 га на праві приватної власності в цілому належить відповідачу ОСОБА_2.

При цьому суд також враховує, що у даному випадку земельна ділянка під незавершеним будівництвом гаражем фактично є неподільною річчю і жоден з колишнього подружжя не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

З огляду на вищевикладений аналіз правових норм та враховуючи фактичні обставини справи, а також те, що відомості про укладення між сторонами шлюбного договору суду не повідомлені, як і не повідомлено про домовленість подружжя щодо часток у їх спільному майні, суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін по справі і набуте подружжям під час шлюбу, а отже, виходячи з норми закону, їх частки є рівними, а тому вважає, що вимоги позивача є підставними й такими, що підлягають захисту шляхом задоволення даного позову, у спосіб визнання за позивачем права власності на 1/2 ідеальної частки спірної земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 10, 81,82, 89, 141,206, 247, 258, 259, 263-265, 282 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 70, 71 Сімейного Кодексу Украни, ст.ст. 368, 377 Цивільного Кодексу України, ст. 120 Земельного Кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки за кадастровим номером :04:017:0364, яка розташована по вул. Лесі Українки, 16д в м.Бережани Бережанського району Тернопільської області із цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0025 га.

Залишити за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки за кадастровим номером :04:017:0364, яка розташована по вул. Лесі Українки, 16д в м.Бережани Бережанського району Тернопільської області із цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0025 га.

Судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. у виді сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду залишити за позивачем ОСОБА_1.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстований по вул. Л.Українки, 15 «в», кв. 42 в м.Бережани Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка с.Біще Бережанського району Тернопільської області, зареєстована по вул. Л.Українки, 15 «в», кв. 42 в м.Бережани Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції Тернопільського апеляційного суду, або через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У звязку із складністю даної справи, у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України, рішення у справі складено 10 квітня 2019 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_7