Справа № 149/1389/19
Провадження № 22-ц/801/1672/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуСправа № 149/1389/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 2019 року про забезпечення позову, постановлену суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М.В.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області знаходиться справа за позовом ТОВ «Щедра Нива» до ТОВ «Овочі-Заріччя», ОСОБА_1 про визнання договору оренди від 12.02.2018 землі площею 3,5727 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги , позивач зазначає , що спірний договір від 12.02.2018 укладений між відповідачами ТОВ «Овочі-Заріччя» та ОСОБА_1 під час дії договору оренди, укладеного 02.02.2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 ..

Позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив заборонити будь-яким суб`єктам органів державної реєстрації вчиняти будь-які дії в реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки загальною площею 3,5727 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Мотивуючи заяву тим, що після відкриття провадження в справі, державним реєстратором Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області було здійснено державну реєстрацію права оренди на вказану земельну ділянку, на підставі договору, який був повторно укладений між відповідачами 06.04.2019.

ТОВ «Щедра Нива» зазначає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань по договору оренди землі, внаслідок чого позивач обмежений здійснювати свою господарську діяльність на земельній ділянці.

Крім того вказані дії відповідачів у разі задоволення позову, можуть утруднити виконання рішення суду або ж воно може втратити свою актуальність, оскільки права позивача поновлені не будуть, так як буде діяти інший договір оренди від 06.04.2019, що в подальшому може призвести до виникнення значних збитків для ТОВ «Щедра Нива».

Тому позивач змушений був звернутись з даною заявою до суду.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 2019 року заяву позивача було задоволено.

Не погодившись з такою ухвалою відповідач ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що вона постановлена судом з порушення норм процесуального права, при цьому не повно з`ясовані обставини справи, ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, передчасною, тому просить її скасувати.

В якості основного доводу скаржник посилався на ту обставину, що судом першої інстанції проігноровано рівність сторін у процесі, в супереч ч.ч.1,4 ст. 41 Конституції України суд позбавив його як власника реалізовувати всі без винятку, свої повноваження по відношенню до земельної ділянки.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористались.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку ,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що невжиття заходів забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, вид забезпечення позову в межах заявленого позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів вважає, що суд зробив правильний висновок з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії..

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову , позивачем зазначено, що після відкриття провадження в справі, сторони повторно уклали договір оренди земельної ділянки, яка є предметом спору, який був зареєстрований у встановленому законом порядку. В наслідок таких дій відповідачів , без вжиття заходів забезпечення позову , на думку позивача, існує загроза утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Тобто, цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач оспорює правочини щодо оренди земельної ділянки. Тому невжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам органів державної реєстрації вчиняти будь-які дії в реєстрі речових прав на нерухоме майно у подальшому може утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть здійснити посіви сільськогосподарських культур, що в майбутньому може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи ті обставини, які склалися і про які наголошує позивач в позовній заяві та в заяві про забезпечення позову, висновок щодо доцільності встановлення заборони вчиняти будь-які дії в реєстрі речових прав на нерухоме майно уповноваженим на це органам щодо земельної ділянки, є правильним.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким суб`єктам органів державної реєстрації вчиняти будь-які дії в реєстрі речових прав на нерухоме майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Вжиті заходи забезпечення позову є співмірними і безпосередньо зв`язані з предметом спору та за своїм змістом не є вирішенням спору по суті, оскільки не тотожні із заявленими позовними вимогами.

Позивачем наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, судом враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що, висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, порушують його право, як власника земельної ділянки, так як не може реалізувати всі свої повноваження по відношенню до своєї земельної ділянки, відхиляються судом апеляційної інстанції. Оскільки за своєю правовою природою заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, і не позбавляють як права власності ОСОБА_1 на належну йому земельну ділянку, так і права користування нею.

Доводи скаржника про те, що суд постановив вказану ухвалу 16 червня 2019 року у святковий день, що не припустимо відповідно до ч.1 ст. 71 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки не є порушенням норм ЦПК України і не є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

В.В. Оніщук