Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 381/2433/14-ц

провадження № 61-36067 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Чернишова Олена Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року у складі судді

Ковалевської Л. М. та рішення Апеляційного суду Київської області

від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А.,

Березовенко Р. В., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Чернишова О. А., про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від імені банку та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 серпня 2007 року між банком і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачі надали в іпотеку належне їм нерухоме майно:будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за вказаною адресою.

Вказувало, що зобов`язання щодо повернення кредиту ОСОБА_3 не виконав, на вимоги позичальник та поручитель не реагували у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10 квітня 2014 року становить

166 517,29 доларів США.

Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права продажу

від імені відповідачів будинку

АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою, а також виселити відповідачів

та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаному житловому будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у банку відсутні будь-які підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23 серпня 2007 року, оскільки цим договором не забезпечено виконання умов кредитного договору від 23 серпня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , так як номери договорів різняться.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня

2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року у розмірі 166 517,29 доларів США, що еквівалентно

2 099 782,98 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що перебуває

в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк» - будинок загальною площею 125,3 кв. м., житловою площею 87,1 кв. м., розташований по

АДРЕСА_2 .

Предмет іпотеки, який перебуває у власності ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , підлягає реалізації шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання

ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Визначено початкову ціну предмета іпотеки - 597 000,00 грн.

У частині позовних вимог про виселення відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Київської області скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня

2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року у розмірі 166 517,29 доларів США, що еквівалентно

4 418 253,21 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що перебуває

в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк» - будинок загальною площею 125,3 кв. м., житловою площею 87,1 кв. м, розташований по

АДРЕСА_2 .

Предмет іпотеки, який перебуває у власності ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , підлягає реалізації шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Визначено початкову ціну предмета іпотеки - 597 000 грн.

У частині позовних вимог про виселення відмовлено.

Визначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у договорі іпотеки від 23 серпня 2007 року у пункті 35.2 допущено описку, а саме: вказано «кредитний договір № KIFOGA00003561» замість правильного «кредитний договір № KIFOGA00003581», що встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки дійсним.

Апеляційний суд вважав, що оскільки позичальник належним чином не виконує своїх обов`язків з повернення кредиту, то у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, слід звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу

з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Крім того, суд вважав, що оскільки у відповідачів відсутнє інше житло, то рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ПАТ КБ «ПриватБанк» судові рішення не оскаржило, тому в частині відмови у задоволенні позову про виселення судові рішення не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 381/2433/14-ц з Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 передано до Верховного Суду.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду з Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Чернишова О. А., про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 381/2433/14-ц), за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 13 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області

від 12 жовтня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (справа № 205/578/14-ц), за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року відновлено касаційне провадження у вищевказаній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував тієї обставини, що спірним договором іпотеки забезпечено інший кредитний договір, що вказано у його змісті.

Вважає, що суд не повинен був брати до уваги та вказувати стартову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі 597 000,00 грн, так як експертна оцінка, на яку посилався банк, виготовлена його ж працівниками, які не є суб`єктами оціночної діяльності.

Посилається, що апеляційним судом не було зазначено усіх складових заборгованості та не перевірено обґрунтованості нарахування штрафів і пені у доларах США.

Також вважає незаконним і рішення районного суду, яким не було взято до уваги усіх обставин, які дають підставу для відмови у задоволенні позову банку.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в яких вказує, що доводи скарги є безпідставними, не спростовують правильності рішення апеляційного суду. Відповідач намагається скористатися технічною опискою у спірному договорі іпотеки, щоб уникнути відповідальності.

Вважає також необґрунтованими посилання ОСОБА_2 на надання банком неправильної оцінки предмету іпотеки, оскільки, у разі незгоди з нею, відповідач мала право заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи або надати свій об`єктивний варіант ціни, що зроблено не було.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит

у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 серпня 2007 року між банком і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачі надали в іпотеку належне їм нерухоме майно: будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 29 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівля-продажу у порядку передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Зобов`язання щодо повернення кредиту ОСОБА_3 не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10 квітня 2014 року становила 166 517,29 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя

статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею

38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У пункті 29 договору іпотеки від 23 серпня 2007 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо

у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону

України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суд апеляційної інстанції належної уваги не звернув, не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції, допустився порушень вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права

від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України

«Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позову

ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Чернишова Олена Анатоліївна, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від імені банку відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Є. В. Синельников Ю. В. Черняк