Постанова

Іменем України

22 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 210/82/16-ц

провадження № 61-32972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

третя особа - Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки робітників науки, виробництва і фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року в складі судді Вікторович Н. Ю.та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), за участю третьої особи - Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки робітників науки, виробництва і фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про визнання звільнення з роботи незаконним, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі за попередньою посадою.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача на посаді старшого змінного майстра фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва та 16 грудня 2015 року був звільнений з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_4 вважав своє звільнення незаконним, оскільки воно проведено з порушенням статей 5-1, 40, 42, 43 КЗпП України, зокрема, його на підставі поданої ним заяви від 30 червня 2015 року не переведено на посаду начальника зміни фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва, тоді як на цю посаду переведено іншого працівника, який має більш низьку кваліфікацію, у зв'язку з чим порушено його переважене право на залишення на роботі як працівника, що має безперервний стаж роботи більше 15 років, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та непрацююча дружина, у сім'ї відсутні інші робітники із самостійним заробітком, звільнення відбулося за відсутності згоди профспілкової організації, членом якої він є.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив визнати незаконним його звільнення з роботи 16 грудня 2015 року за скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 16 грудня 2015 року № 1249/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штатів ОСОБА_4», яким його було звільнено з посади старшого змінного майстра основної виробничої ділянки (виробництво) фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва за скороченням штату працівників та відмовою від працевлаштування згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді старшого змінного майстра основної виробничої ділянки (виробництво) фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва; стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 120 762,36 грн; відповідно до пункту 4 частини першої статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване правомірністю звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників та необґрунтованістю відмови профспілкової організації у наданні згоди на його звільнення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд дійшов передчасного висновку про дотримання відповідачем вимог законодавства при його звільненні, залишивши поза увагою те, що відповідачем порушене передбачене статтею 42 КЗпП України його переважне право на залишення на роботі порівняно з іншими трьома працівниками, посади яких скорочено та які мають більш низьку кваліфікацію та продуктивність праці, не враховано цього й при працевлаштуванні цих працівників на введені за штатним розписом нові посади начальника зміни.

Не зважаючи на його заяву, в якій він висловив намір зайняти нову посаду начальника зміни, суд не дослідив, чи пропонував відповідач цю посаду йому, чому відповідач не запропонував усі вакантні посади на підприємстві.

Рішення профспілкової організації про відмову в його звільненні є обґрунтованим, оскільки містить правове обґрунтування такої відмови з посиланням на норми КЗпП України.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, підстав для їх скасування немає.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що ОСОБА_4 працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді старшого змінного майстра фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва.

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 26 червня 2015 року № 719 з 24 вересня 2015 року внесено зміни до штатного розпису фасонносталеливарного цеху ливарно-ковальського виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та виведено зі штатного розпису посаду старшого змінного майстра основної виробничої ділянки в кількості 4 одиниць та введено нову посаду начальника зміни в цьому цеху в кількості 4 одиниць.

Згідно з наказом від 16 грудня 2015 року № 1249/л ОСОБА_4 звільнений з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із правомірності звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників та необґрунтованості відмови профспілкової організації у наданні згоди на його звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

З матеріалів справи відомо, що підставою для звільнення ОСОБА_4 стали зміни в організації виробництва і праці ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які були викликані виробничою необхідністю у зв'язку з впровадженням виробництва лиття за технологією з використанням холодно-твердіючих сумішей, підвищення ефективності організації управління процесами у фасонносталеливарному цеху ливарно-ковальського виробництва, для підвищення мотивації посадових осіб фасонносталеливарному цеху, відповідальних за збереження і раціональне витрачання товарно-матеріальних цінностей, з метою оптимізації управління виробничими процесами в фасонносталеливарному цеху ливарно-ковальського виробництва центрального департаменту по утриманню та ремонтам, що зумовило зміни в шатному розкладі підприємства та скорочення штату та чисельності робітників, ливарно-ковальського виробництва, про що генеральним директором ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видано наказ від 26 червня 2015 року № 719.

Цим наказом внесено зміни до організаційної структури управління та штатного розпису ливарно-ковальського виробництва, а саме: виключено із штатного розпису фасонносталеливарного цеху ливарно-ковальського виробництва підприємства 4 штатні одиниці старшого змінного майстра основної виробничої ділянки, 4 штатні одиниці змінного майстра виробничої дільниці вогневих робіт та відгрузки; 1 штатну одиницю майстра виробничої ділянки, 2 штатні одиниці старшого змінного майстра основної виробничої дільниці виплавки електросталі в електропечах, розливки сталі, 2 штатні одиниці змінного майстра виробничої ділянки формовочної, вибивочної дільниці та заливки (в кокіль) та введено нові 4 штатні одиниці начальника зміни, починаючи з 24 вересня 2015 року.

15 липня 2015 року видано розпорядження по ливарно-ковальському виробництву № 2566 «Про вивільнення працівників», відповідно до якого на виконання наказу від 26 червня 2015 року № 719 рішенням адміністрації скасована посада старшого змінного майстра виробничої ділянки (виробництва).

Листом-повідомленням ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 17 липня 2015 року Криворізький міський центр зайнятості Дніпропетровської області повідомлено про заплановане вивільнення працівників за посадами, в тому числі і за посадою, яку займав ОСОБА_4

17 липня 2015 року попередженням № 16 про наступне звільнення з пропонуванням іншої роботи ОСОБА_4 ознайомлено зі змістом наказу № 719 та розпорядженням № 2566, а також запропоновано вакантні посади у кількості 32 одиниці та запропоновано дати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів підприємства.

Відповідно до акта від 17 липня 2015 року № 9 позивач надав згоду на ознайомлення з умовами праці по вакантній робочій посаді «складач поїздів ЦЕЗТ», а також виявив бажання звернутися до копрового цеху щодо можливого працевлаштування за професією «бригадир на дільницях основного виробництва копрового цеху». Однак у встановлені строки зазначені структурні підрозділи не відвідав, особисту заяву про переведення не надав, чим фактично відмовився від переведення на обрані ним вакантні робочі посади.

17 вересня 2015 року позивачу повторно запропоновано вакантні посади у кількості 13 одиниць та запропоновано дати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів підприємства, однак ОСОБА_4 від переведення на іншу роботу в межах підприємства відмовився, про що складено акт від 17 вересня 2015 року № 12.

23 жовтня 2015 року позивачу втретє запропоновано вакантні посади у кількості 8 одиниць та запропоновано дати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів підприємства. Відповідно до акта від 23 жовтня 2015 року № 15 ОСОБА_4 надав згоду на ознайомлення з умовами праці на вакантних робочих посадах «оператор конвертерного цеху» та «сортувальник-здавач металу переробки металопродукції». Проте у встановлені строки структурний підрозділ ОСОБА_4 не відвідав, особисту заяву на переведення на обрані ним вакантні робочі посади не надав.

11 листопада 2015 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на адресу профспілки, членом якої є ОСОБА_4, направило подання про звільнення позивача з зазначенням обставин процедури вивільнення та її підстав.

Установивши, що ОСОБА_4 попереджено за 2 місяці про наступне вивільнення, йому було запропоновано всі вакантні посади, які є або з'явилися на підприємстві з дня попередження позивача про вивільнення до дня розірвання з ним трудового договору, від яких він відмовився, а також те, що відповідач за отриманням згоди на звільнення звернувся до профспілкової організації, членом якої він є, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, за таких фактичних обставин дійшов правильного висновку про дотримання відповідачем процедури звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, врегульованої положеннями частини другої статті 40, статтями 49-2, 43 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про переважне право на залишення на роботі на посаді начальника зміни фасонносталеливарного цеху ливарно-ковальського виробництва підприємства на правильність висновків суду не впливає, оскільки при звільненні ОСОБА_4 були скорочені всі наявні вакансії старшого змінного майстра виробничої ділянки (виробництва), а переважне право на залишення на роботі не може бути застосовано відносно посади начальника зміни фасонносталеливарного цеху ливарно-ковальського виробництва підприємства, яка є нововведеною замість скороченої.

Крім того, посадова інструкція начальника зміни фасонносталеливарного цеху ливарно-ковальського виробництва підприємства не є тотожною посадовій інструкції старшого змінного майстра виробничої ділянки (виробництва), оскільки така посада є керівною та містить значно ширше коло обов'язків працівника. Для її зайняття потрібні не тільки наявність повної чи базової вищої освіти відповідного напрямку (спеціаліст або бакалавр), але й стаж роботи за спеціальністю - не менше 2 років (пункт 1.1 посадової інструкції).

Ураховуючи те, що ОСОБА_4 не має досвіду роботи керівником, тоді як посада начальника зміни фасонносталеливарного цеху ливарно-ковальського виробництва підприємства, на зайняття якої він претендує, вимагає цього, він не може претендувати на посаду вищу, ніж та, яку займав на час звільнення, оскільки призначення працівників на керівні посади є прерогативою роботодавця з урахуванням їх кваліфікації, досвіду, особистих якостей тощо.

Спростовуються матеріалами справи також доводи касаційної скарги про те, що відповідач не запропонував ОСОБА_4 всі вакантні посади на підприємстві, оскільки цей обов'язок було виконано відповідачем в повному обсязі й позивачу тричі пропонувалися наявні вакантні посади: 17 вересня, 23 жовтня та 11 листопада 2015 року. Що стосується інших вакантних посад на підприємстві, які існували протягом періоду його вивільнення, зокрема: спеціаліст з розвитку персоналу департаменту з персоналу, начальник енергетичного відділу департаменту з інвестицій та інжинірингу, оператор пульту управління доменного цеху № 2, газівник коксових печей коксового цеху № 1, ці посади згідно з відомостями довідки відповідача від 31 жовтня 2017 року не пропонувалися ОСОБА_4, оскільки не відповідали його рівню кваліфікації та досвіду роботи.

Оскільки наявність інших вакантних посад на підприємстві, відмінних від запропонованих відповідачем, які б ОСОБА_4 міг зайняти згідно зі своїм кваліфікаційним рівнем не встановлена, відповідач вважається таким, що виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_4

Також безпідставним є доводи касаційної скарги про порушення відповідачем статті 43 КЗпП України, оскільки судом оцінена обґрунтованість незгоди профспілкової організації на звільнення позивача, виходячи із загальних принципів права та засад цивільного судочинства. Така оцінка здійснена судом після перевірки відповідності рішення профспілкової організації нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення ОСОБА_4, його ділових та професійних якостей.

Відсутність згоди профспілкової організації на звільнення працівника сама по собі не може свідчити про відсутність підстав для звільнення такого працівника без оцінки такої незгоди як доказу в справі.

Відповідно до виписки з протоколу засідання профкому від 26 листопада 2015 року № 37, профком з посиланнями на норми частини другої статті 42 КЗпП України дійшов висновку, що ОСОБА_4 має переважне право на залишення на роботі перед співробітниками, оскільки у нього на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей та дружина, в його родині немає інших працівників з самостійним заробітком, безперервний стаж роботи на підприємстві більше 15 років і відмовив у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Отже, встановивши, що доводи, наведенні в рішенні профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, не відповідають дійсним обставинам справи, не мають доказів порушення порядку та процедури вивільнення позивача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про необґрунтованість цього рішення.

Суд касаційної інстанції вважає, що такий висновок узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Інші доводи касаційної скарги на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик