АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/447/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 310020000 Пасацька Л.А. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року (ухвалене в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Пасацької Л.А. 23 жовтня 2018 року о 13:30 год.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина, який продовжує навчання, :

в с т а н о в и в :

22 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що з жовтня 2000 року по 12 лютого 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого в них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 28 вересня 2018 року навчається на денній формі навчання 1-го курсу Західноморського технологічного університету будівництва та архітектури в м. Щецині, Республіки Польща, та потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням, яку вона не може йому самостійно надавати.

В той же час вважає, що відповідач отримує дохід, за якого є можливим надання ним матеріальної допомоги на період навчання сина, однак така допомога ним не надається.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку та доходів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на період навчання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду з 22.08.2018 і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається на денному відділенні Західноморського технологічного університету будівництва та архітектури в м. Щецині, Республіки Польща, та потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням. У свою чергу відповідач має можливість надавати таку допомогу та визнає позов.

В апеляційній скарзі поданій 11 лютого 2019 року ОСОБА_3, яка не брала учать у справі, однак надала беззаперечні докази, які дають підстави вважати, що оскаржуване рішення може вплинути на її права і обов'язки, а пропущений нею строк на його апеляційне оскарження поновлений ухвалою апеляційного суду від 18 лютого 2019 року з підстав його поважності, посилаючись при цьому на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що привело до порушення прав і законних інтересів їхньої із ОСОБА_5 малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що судом першої інстанції її не було залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спор, що і призвело до ухвалення незаконного рішення у справі.

Крім того, при прийнятті позовної зави судом в порушення вимог ст.ст. 184-186 ЦПК України не перевірено обставини дотримання позивачем п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, тобто спростування звернень до інших судів з тими ж вимогами чи ухвалення таких же рішень раніше. Оскільки відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4. на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку щомісячно до його повноліття.

На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який з 10.04.2018 знаходиться на примусовому виконанні Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області.

Таким чином оскаржуваним рішенням стягнуто аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання з посиланням на норми ст. 199 СК України, в той час як дані норми регулюють правовідносини, що випливають з обов'язку батьків утримувати саме повнолітніх дітей за певних умов та наявності матеріальної можливості.

Крім того, оскаржуване рішення порушує права її неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови апеляційного суду Черкаської області від 08 жовтня 2018 року із ОСОБА_5 на її користь на утримання неповнолітньої доки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2018 року і до досягнення нею повноліття. На підставі зазначеного судового рішення видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області.

При ухваленні оскаржуваного рішення дані обставини враховані не були.

Натомість 28 листопада 2018 року ОСОБА_5 скеровано до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву про зменшення розміру аліментів які стягуються на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку, обґрунтовуючи її погіршенням матеріального становища, як платника аліментів, у зв'язку присудженням стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина який продовжує навчання.

11 березня 2019 року ОСОБА_4, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області - без змін як законне та обґрунтоване.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_3 навмисно подано апеляційну скаргу за для позбавлення її права на стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, що призведе до автоматичного порушення прав її дитини, а саме ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Тим паче, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_3, на утримання їхньої неповнолітньої дитини, ОСОБА_5 погодився частково з її позовними вимогами, так як по можливості надавав кошти в добровільному порядку.

Вважає, що суд ухвалюючи рішення дотримувався вимог зазначених в ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України. Крім того, вимога про стягнення аліментів на період навчання та вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття це різні категорії та керуються різними статтями Сімейного кодексу України та законодавством України.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення аліментів на час навчання дитини позивач ОСОБА_4 звернулась до суду 22.08.2018. (а.с. 1)

Судом установлено, що з жовтня 2000 року по 12 лютого 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 01.03.2001. (а.с. 7)

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 02 червня 2001 року Серія НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 5)

Згідно наказу про зарахування іноземця на навчання ОСОБА_6 зарахований на навчання на рівні першого ступеню в очній формі навчання на кафедру будівництва та архітектури, на термін з 28.09.2018 по 15.07.2022 до Західноморсьекого технологічного університету в Щецині, Республіка Польща. (а.с. 16-18)

Таким чином судом апеляційної інстанції встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів на час навчання на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме станом на 22.08.2018 останній був неповнолітнім.

Водночас судом апеляційної інстанції встановлено і те, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4. аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше як неоподаткований мінімум громадян, починаючи з 10 березня 2004 року і до його повноліття. (а.с. 50)

Крім того, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь скаржника ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2018 року і до досягнення нею повноліття.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 08 жовтня 2018 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2018 року у даній справі в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 - змінено.

Збільшено визначений судом розмір аліментів, що підлягають стягненню із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1/6 до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2018 року і до досягнення нею повноліття. В решті рішення суду залишено без змін. ( а.с. 44-47)

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Черкаської області від 08 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів. (а.с. 51-55)

Таким чином апеляційним судом встановлено і те, що, на час звернення ОСОБА_4 до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з відповідача на підставі судових рішень, які перебувають у законній силі стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_4. - позивача у справі та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3 - особи, яка подала апеляційну скаргу, по 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача, проте не менше визначеного мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Правовідносини сторін у справі мають наступне правове регулювання.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 7 ст. 7 СК України констатовано забезпечення можливістю дитини у здійсненні її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Зокрема обов'язок матері, батька утримувати неповнолітню дитину та його виконання регламентований главою 15 СК України.

Тоді як правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При цьому, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання неповнолітнього сина посилалася на статті 198 - 200 СК України, що відносяться до глави 16 СК України і регулюють, зокрема, зобов'язальні відносини по утриманню саме повнолітніх дітей які продовжують навчання.

В свою чергу суд першої інстанції задовольняючи вказані позовні вимоги не з'ясував наявність правових підстав для їх задоволення у спосіб визначений позивачем.

Крім того, суд першої інстанції не перевірив наявність у відповідача інших аліментних зобов'язань, зокрема по утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, не залучив до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 на користь якої і стягуються вказані аліменти на утримання доньки.

Разом з тим оскаржуване рішення стало підставою для звернення відповідача ОСОБА_5 28.11.2018 в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3 з 1/4 до 1/8 частки з всіх видів доходу щомісячно, що стверджується копією позовної заяви та ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про відкриття провадження у справі від 28.12.2018. (а.с. 38 - 40)

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив і з того, що, відповідач в судове засідання не з'явився, позовні вимоги визнав та при цьому керувався ст. 206 ЦПК України та ст. ст. 79, 182, 199, 200 СК України.

Проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що, зокрема, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Разом з тим частиною 4 приведеної статті передбачено, що якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання даного позову відповідачем ОСОБА_5 суперечить закону та, за викладеного, порушує права та інтереси інших осіб.

Апеляційним судом враховується і те, що суд першої інстанції, посилаючись в оскаржуваному рішенні на п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» яким судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, застосував до спірних правовідносин ст. ст. ст. 79, 182, 199, 200 СК України, що як зазначалось регламентують обов'язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не врахувавши їх змісту та встановлених судом обставин, а саме віку дитини на яку стягнув аліменти.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставою для скасування рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне та застосування норм матеріального права.

Таким чином суд апеляційної інстанції встановивши, що з відповідача на підставі судового рішення вже стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_4., тобто по 28 квітня 2019 року включно, та що суд першої інстанції керуючись нормами права, які регламентують стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття стягнув з відповідача аліменти на сина ОСОБА_6 на період навчання з 22.08.2018 і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку, дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, рішення суду до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст. 141 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляцій скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає 1 057 грн. 20 коп. судових витрат, які сплачені ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 057 грн. 20 коп. судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Постанову складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак