№ 336/2018/19
пр. № 2/336/2016/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю відповідача ОСОБА_1 , цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про стягнення заборгованості по аліментах та штрафних санкцій на малолітню дитину з інвалідністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала та в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість та штрафні санкції по аліментам, а саме: борг по аліментам в сумі 30 208, 80 грн., 1% пені в сумі 9 124, 40 грн., штраф у розмірі 50% від боргу по аліментам, який складає 15 104, 40 грн. (від боргу по аліментам - 30 208, 80 грн.), допустити негайне виконання наказу в межах сплати плаьтежу за три місяці, а також стягнути згідно ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» з відповідача до державного бюджету виконавчий збір у розмірі 3 020, 80 грн. (10% від суми заборгованості по аліментам - 30 208, 80 грн.). Просить також внести відомості про аліментника - боржника до Єдиного реєстру боржників на офіційному вебсайті міністерства юстиції України на підставі ст. ст. 8,9 Закону України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування позову зазначає про те, що30.08.2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_1 . Інших дітей у сторін немає. Дитині, відповідно до висновків медичної комісії було встановлено з 01.06.2016 року статус особи з інвалідністю терміном з 01.06.2016 року по 01.05.2018 року та далі подовжено з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року по неврологічному і психіатричному профілю згідно МКХ шифр захворювання F 06.6).

Як зазначає позивач, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

Між позивачем та відповідачем досягнуто взаємної згоди щодо проживання їх спільною дитини разом з позивачем.

За твердженням позивача, вищезазначене рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відповідачем навмисно не виконується, внаслідок чого виникла заборгованість по аліментам та штрафним санкціям за період з 14.08.2015 року по 30.06.2019 року, яка відповідно до оновленого розрахунку складається з: боргу по аліментам в сумі 30 208, 80 грн., 1% пені в сумі 9 124, 40 грн., штрафу у розмірі 50% від боргу по аліментам, який складає 15 104, 40 грн. (від боргу по аліментам у розмірі 30 208, 80 грн.). Також згідно ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідач повинен сплатити до державного бюджету виконавчий збір у сумі 3 020, 80 грн. (10% від суми заборгованості по аліментам - 30 208, 80 грн.)

На підставі викладеного, з метою захисту прав своєї малолітньої дитини з інвалідністю, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду письмове клопотання за змістом якого просила суд розглядати справу без її участі та в якому зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він виконував рішення суду у добровільному порядку, сплачував позивачу аліменти готівкою на утримання їх спільної дитини, однак розписок на підтвердження сплати вказаних коштів від позивача не отримував. Окрім того зазначив, що сплата аліментів мала нерегулярний характер, оскільки він немає регулярного прибутку та на скільки йому відомо, рішення суду в примусовому порядку не виконувалось, жодних викликів до виконавчої служби він не отримував. В задоволенні позову просив відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв до суду не надсилав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4), яка мешкає з позивачем по справі.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.14-15) дитині з 01.06.2016 року має статус дитини-інваліда віком до 16 років, інвалідність встановлена строком до 01.05.2020 року (дата переогляду 01.04.2020 року).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30 серпня 2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 833; прізвище позивачці після розірвання шлюбу залишено без змін - « ОСОБА_1 » та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

З виписок по картковому рахунку станом на 15.06.2019 року і за період з 01.01.2015 року по 15.06.2019 року включно, наданих позивачем, вбачається, що грошові кошти від відповідача, як сплата аліментів, на рахунок позивача не надходило.

Позивачем додано до матеріалів справи, оновлений розрахунок заборгованості по аліментам, складений останньою, відповідно до якого відповідач за період з 14.08.2015 року по 30.06.2019 року має заборгованість по аліментам та штрафним санкціям у розмірі 54 437, 60 грн., яка складається з: боргу по аліментам в сумі 30 208, 80 грн., 1% пені в сумі 9 124, 40 грн., штрафу у розмірі 50 % від боргу по аліментам у розмірі 15 104, 40 грн. (від боргу по аліментам у розмірі 30 208, 80 грн.).

Окрім того, позивачем зазначається, що відповідно до вказаного розрахунку, згідно ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідач повинен сплатити виконавчий збір у сумі 3 020, 80 грн. до державного бюджету (10% від суми заборгованості по аліментам - 30 208, 80 грн.)

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частиною 1 статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У відповідності до івіимог ч. 2 ст. 13 ЦПК ВУкраїни збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, в тому числі, щодо права суду збирати докази з власної ініціативи щодо захисту малолітній чи неповнолітній осіб.

Оскільки позивачкою не надано доказів щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, судом з власної ініціативи перевірено данні автоматичної системи виконавіих проваджень, у відповідності до данних якої станом на час розгляду справи виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не знайдено, на підставі чого судом встановлено, що виконавчий документ виданий на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року до примусового виконання не пред`являвся, доказів про наявність відкритого виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Доказів на спростування даних висновків суду не надано.

Вищезазначений розрахунок заборгованості по аліментам наданий позивачем, не приймається судом як належний та допустимий доказ у справі, оскільки виконаний не виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, а складений самим позивачем.

Право визначати заборгованість по аліментам надано виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Приймаючи до уваги вищенаведене, беручи до уваги обставини та правові підстави, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, що становлять предмет позову, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , необґрунтованими, не додведеними та такими, що не підлягають задоволенню, а в частині стягнення виконавчого збору, внесення відомостей про аліментника - боржника до Єдиного реєстру боржників на офіційному вебсайті міністерства юстиції України на підставі ст. ст. 8,9 Закону України "Про виконавче провадження" - такими, що заявлені неналежним позивачем, оскільки не порушують її права.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У позовіОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про стягнення заборгованості по аліментах та штрафних санкцій на малолітню дитину з інвалідністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Жупанова І.Б.