КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22ц/824/3927/19 Головуючий у 1 інстанції - Кошель Б.І.
Унікальний №357/3817/18 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ «КБ «ПритватБанк») і, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.03.2017 року, просила суд ухвалити рішення, яким захистити її права як споживача, та стягнути на свою користь кошти за депозитним договором від 31.01.2012 року №SАMDNWFD900 депозитного вкладу «Стандарт» у сумі 1.000 дол.США на національній валюті України по курсу НБУ на дату винесення рішення, а також відсотки у розмірі 347,67 дол.США та 170,58 дол.США/а.с.31-34/.

Послалась на те, що, по закінченні дії указаного депозитного договору Банк безпідставно відмовляється повертати кошти.

У відзиві на позовну заяву відповідач ПАТ КБ «Приват Банк» стверджував, що позивач не надав оригінали документів на підтвердження договірних відносин між сторонами, та не підтвердив наявність на указаних рахунках коштів, які б належали до виплати позивачу /а.с. 136-143/.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року позов задоволено частково /а.с.162-168/.

Судовим рішенням стягнуто з ПАТ «КБ «ПритватБанк» на користь ОСОБА_2 депозитний вклад у розміріт 1.000 дол.США, що за курсом валют становить 28.276,26 грн, а також відсотки за банківським вкладом у сумі 109 дол.США, що за офіційним курсом валют становить 3.082,11 грн, а в решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема, судом першої інстанції не доведено, чи укладались договірні відносини між сторонами і чи перебували кошти на спірних депозитних рахунках.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу ст.ст.368,369 ЦПК України, оскільки ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1.921 грн. - з 01.01.2019), а також, враховуючи, що матеріали справи містять письмові докази, об»єм яких дозволяє дослідити та з»ясувати повно, всебічно та об»єктивно обставини справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що 31.01.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено депозитний договір №SАMDNWFD900 депозитного вкладу «Стандарт» у сумі 1.000 дол.США під 09% річних.

Від імені Банку договір укладений відділенням ПАТ КБ «Приват Банк», що розташоване в смт. Красногвардійське на території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до договірних умов сторони передбачили, що мінімальний строк дії договору складає 6 місяців, а у разі, якщо після закінчення цього терміну вкладник не заявить про намір повернути кошти, договір автоматично продовжується ще на 6 місяців.

Після спливу шестимісячного терміну позивачка неодноразово, 27.10.2015 року та 10.12.2015 року, зверталась до Банку про повернення вкладних коштів, однак відповідач безпідставно відмовлявся повертати вкладні кошти, посилаючись на те, що у зв»язку з окупацією Криму, діяльність відокремлених підрозділв Банку на території Криму припинена, і крім того, заявниця не надала належних доказів того, що їй не виплачений депозит.

Між тим, як з»ясовано судом першої інстанції, внесення коштів позивачкою, відповідно до укладеного депозитного договору підтверджується наданим суду оригіналом договору банківського вкладу від 31.01.2012 року на суму 1.000 дол.США та оригіналом квитанції, з яких слідує, що позивачкою в день укладення договору внесені на депозитний рахунок кошти у зазначеній сумі /а.с.157,158/.

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини банкіського вкладу, відповідно до яких, в силу ч. 1 ст. 1058 ЦК України, одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Частиною першою ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового V розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. (Постанова Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як слідує із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2, як вкладник за вище зазначеним депозитним договором після шестимісячного строку після дати укладення договору, зверталась до ПАТ КБ «Приват Банк» з заявою про виплату вкладу з урахуванням відсотків.

Однак, із головної структури ПАТ КБ «Приват Банк» їй надіслані листи від 24.01.2015 року та від 08.02.2015 року, згідно яких позивачці відмовлено у виплаті депозитного вкладу на тій підставі, що, у зв»язку з окупацією Кримського півострову, відповідно до постанови Правління НБУ №260 від 06.05.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність у Криму /а.с.16,17/.

Вважаючи свої права як вкладника та споживача банківських послуг порушеними, позивачка ОСОБА_2 звернулася з цим позовом до суду.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна соба має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбачи чи замовити продукцію для собистих потреб, безпосередньо не пов»язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов»язків найманого працівника.

А пунктом 19 ст.1 цього Закону передбачено, що продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. А в силу п.17 ст.1 цього Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих посреб.

Згідно п.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг, до яких, зокрема, належить залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачка є споживачем банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк», а тому на ці правовідносини, що виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно керувався вимогами ст.1058 ЦК України, про те, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором; частиною 1 ст. 1059 ЦК України про те, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, а письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту; ст. 1074 ЦК України про те, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Також судом першої інстанції правильно зазначено про те, що оскільки, стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «Приват Банк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсним договором має виконувати саме відповідач, як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання своїх обов'язків.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано положення нормативних документів НБУ, зокрема, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року №174, які роз'яснюють, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Також судом першої інстанції враховано норми, що регулюють зобов'язальні правовідносини та наслідки невиконання зобов'язань - ст.ст. 526, 530, 610, 629 ЦК України.

Встановивши, що відповідачем порушено право позивача на повернення грошового вкладу з нарахованими процентами у розмірі позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги про стягнення депозитного вкладу заявлено у відповідності з чиним законодавством, та є такими, що підлягають до задоволення.

При цьому, правильність нарахованої суми, належної до виплати скаржником в апеляційній скарзі не спростовано і рішення в цій частині не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що не виконання договору Банком порушило співвідношення майнових, інтересів сторін і позбавило позивача, як заінтересовану сторону того, на що він розраховував при укладенні договорів.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі відносно того, що позивачем не було доведено жодним належним доказом факт внесення коштів на спірні депозитні рахунки, та наявності коштів на цих депозитних рахунках на час звернення до суду з позовом, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, копіями депозитного договору та квитанції про внесення на рахунок банку депозитний вклад у розмірі 1.000 дол.США, відповідність яких спірним відносинам відповідачем не спростована.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 368, 369, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді