14.04.2019 227/3841/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.

за участю

секретаря Сисенко Ю.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалися на наступне. 31.10.2016 року о 00.20 годині водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем DACIA Logan н/з АН 0844 IX в м. Добропіллі, виїжджаючи з другорядної дороги з б. Шевченка на вул..Першотравнева, яка є головною, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, який рухався по вул.Пешотравнева, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів і транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України. 07.12.2017 року постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_3 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, а адміністративну справу відносно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП - провадженням закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання адміністративного стягнення, постанова набрала законної сили 08.05.2018 року. Отже відповідач визнаний винним у заподіянні матеріальної шкоди позивачу, так як в результаті його дій було пошкоджений автомобіль позивача. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 61195,00 грн. Виплат від страхової компанії АТ «СГ «ТАС» позивач не отримувала. У добровільному порядку ОСОБА_3 матеріальний і моральний збиток позивачу не відшкодував. В даний час відповідач відмовляється від контакту з цього питання і добровільного відшкодування матеріального і морального збитку. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму в розмірі 61195,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 7000,00 грн.

З відзиву відповідача вбачається, що він позов не визнає, оскільки вважає, що він не скоював дорожньо-транспортну пригоду, винним в ДТП є сам позивач, а відповідач визнаний винним в скоєні адміністративного правопорушення за ст..124 КУпАП на підставі сфабрикованих слідчим СО Добропільського ВП ОСОБА_6 матеріалів кримінальної справи. Крім того відповідач зазначає, що у власника автомобіля DACIA Logan н/з АН 0844 IX на момент виникнення страхового випадку (31.10.2016 року) мався поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.10.2016 року зі строком дії з 22.10.2016 року по 21.10.2017 року і тому він вважає, що саме страхова компанія повинна відшкодувати шкоду, тобто він є неналежним відповідачем. Також вказує на те, що при проведенні автотоварознавчого дослідження №19 від 24.05.2018 року експерт ОСОБА_7 не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивий висновок експерта за ст..384 КК України, а складений документ не є експертним висновком, а є дослідженням, його висновки викликають обґрунтований сумнів у своїй обєктивності і тому не можуть бути використанні як доказ в судовому розгляду справи і як підстава для встановлення розмірі заподіяної матеріальної шкоди. Відповідач зазаначає, що на підставі ст.1194 ЦК України, ст..ст.29, 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанови пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року, відшкодувати матеріальні збитки в сумі 61195,00 грн. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження зобовязана страхова компанія приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАСС», в тому числі судовий збір 704,80 грн., так як позовні вимоги повинні бути предявлені до страхової компанії, а до відповідача можуть бути предявлені лише в тому випадку, якщо сума матеріальної шкоди, яка підлягаю стягненню,перевищує розмір страхової виплати. Вважає, що позовні вимоги адресовані не до належного відповідача, а тому не підлягають розгляду та задоволенню. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

24.01.2019 року відповідач ОСОБА_3 заявив відвід судді Здоровиці О.В.

Ухвалою суду від 24 січня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід судді Здоровиці О.В. визнано необґрунтованою, провадження у справі було зупинено, справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід судді Здоровиці О.В. іншим суддею, в порядку статті 33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 04.02.2019 року провадження у справі було поновлено.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що вона зверталась до стартової компанії з приводу виплати за фактом ДТП 30.10.2016 року, але виплат вона не отримала. Тому вона звертається з позовом до ОСОБА_3 та просить задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі угоди про надання правової допомоги адвокатом, підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник відповідача, ОСОБА_4, який діє на підставі угоди про надання правової допомоги адвокатом, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено наступне.

Згідно постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017 року (а.с.12-16), яка набрала чинності 08.05.2018 року, 31.10.2016 року о 00-20 годині водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_2 в м.Добропіллі, виїжджаючи з другорядної дороги з бул.Шевченка на вул.Першотравнева, яка є головною, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, який рухався по вул.Першотравнева, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів і транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями водій ОСОБА_3 порушив п.16.11 ПДР України. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст..124 КУпАП, справу відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП провадженням закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання адміністративного стягнення. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 4 вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі постанова Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що факт ДТП 31.10.2016 року дійсно мав місце. Вказана ДТП сталася за участю автомобіля НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_3 та за участю ВАЗ-21102 н/з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5. Внаслідок ДТП автомобілям були заподіяні механічні пошкодження.

Вказані обставини підтверджуються постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017 року, яка набрала чинності 08.05.2018 року.

Доказів, які б спростовували вказані обставини відповідачем суду надано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_8. Володіння вказаним автомобілем з боку ОСОБА_3 було правомірним, оскільки останній в момент ДТП мав посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу DACIA Logan н/з НОМЕР_4.

Вказані обставини відповідачем не оспорювались.

З копії поліса №АК/4898264 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 22.10.2016 року по 21.10.2017 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DACIA Logan н/з НОМЕР_4 ОСОБА_8 Володимироивча застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС». Забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль НОМЕР_2. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого становить 100 тисяч гривень. Розмір франшизи 1000,00 грн. (а.с.35).

Тобто, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідальність ОСОБА_3 перед третіми особами була застрахована, але це на думку суду не є підставою вважати, що він не є належним відповідачем у вказаній справі виходячи з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 2231, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому(в даному випадку позивачу у справі) як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що позивачка зверталась до ПАТ «Страхова група «ТАС» з приводу відшкодування їй страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка сталася 30.10.2016 року, але останній було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме:

повідомленням приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» №Г0401/1665 від 13.03.2019 року, яким підтверджується, що 18.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду з приводу ДТП, яка відбулась 30.10.2016 року (а.с.105).

копією листа ПрАТ «СГ «ТАС» до ОСОБА_1 з якого вбачається, що останній було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у звязку з тим що остання звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням про ДТП після закінчення терміну подачі заяви про страхове відшкодування, передбаченого ст..37.1.4 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_1 звернулась із повідомленням про ДТП до ПрАТ «СГ «ТАС» 18.07.2018 року з приводу ДТП, яка сталась 30.10.2016 року, тобто не впродовж одного року (а.с.106-107).

Наведене свідчить, що страховою компанією позивачу страхове відшкодування не проводилось.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було зазначено вище саме потерпілий повинен надати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11) підтверджується, що власником автомобіля НОМЕР_5 з 26.07.2016 року є ОСОБА_1.

Даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 шкоду, завдану ДТП було відшкодовано ОСОБА_5, тобто особі яка правомірно володіла і керувала транспортним засобом ВАЗ 21102 реєстраційний номер НОМЕР_3 в момент ДТП, судом не встановлено.

Згідно експертного автотоварознавчого дослідження №19 від 24.05.2018 року, за фактом аварійних пошкоджень автомобіля НОМЕР_6, проведеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_9, вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_7 на момент проведення дослідження, може становити 61195,00 грн. Вартість відновлювальних робіт становить 69023,46 грн. (а.с.19-31).

Доказів, які б вказували на інший розмір матеріального збитку та відновлюваного ремонту вказаного автомобілю, відповідачем в судовому засіданні надано не було. При цьому, судом роз»яснювалось відповідачу та його представнику їх право заявити клопотання про проведення судової експертизи на предмет визначення заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП, але останні таких клопотань не заявляли.

Відповідно до ст..22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача, заподіяних внаслідок ДТП матеріальних збитків в розмірі 61195,00 грн підлягають задоволенню.

До доводів представника відповідача про те, що позивач має право на відшкодування заподіяної в результаті ДТП шкоди в розмірі різниці між вартістю його транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що передбачено ст.30 Закону № 1961-IV, суд відноситься критично виходячи з такого.

Дійсно, ст.30 Закону № 1961-IV передбачено в якому розмірі відшкодовується шкода власнику автомобіля, якщо транспортний засіб вважається знищеним.

Але, вказана норма передбачена саме в Законі № 1961-IV, який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Визначення розміру шкоди, в порядку передбаченому ст.30 Закону № 1961-IV, є обов»язковим для страховика, який має право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування", у разі настання страхового випадку.

В даному випадку між позивачем та відповідачем не має договірних відносин, а існує деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, а підставою його виникнення є завдання шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, керуючись ст.141 ЦПК України, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень.(а.с.1), а також витрати, пов»язані, з оплатою послуг спеціаліста ФОП ОСОБА_9 в сумі 7000,00 грн, що підтверджується товарним чеком про оплату вартості експертного дослідження № 19 від 24.05.2018 року (а.с.19а)

Керуючись ст.ст.1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст..ст. ст.ст. 4, 81, 89, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_10 Вікторівни до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 :

матеріальну шкоду в розмірі 61195,00 грн. (шістдесят одна тисяча сто девяносто пять гривень 00 коп.)

витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 коп.)

витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп),

а всього суму в розмірі 68899,80 грн (шістдесят вісім тисяч вісімсот девяносто девять гривень 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково шляхом подання письмової апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВК 093088, виданий 11.02.2005 року Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний номер що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія ВК 072950, виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 14 січня 2005 року, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 04 квітня 2019 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 14 квітня 2019 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

04.04.2019