22-ц/812/362/19Провадження №22-ц/812/632/19
Провадження №22-ц/812/362/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника ДП «Адміністрація морських портів України»-Варфоломєєвої Л.В., представника Міністерства інфраструктури України Громової О.С., представника Державної служби України з безпеки на транспорті - Міляєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 490/4465/18 за апеляційними скаргами

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та

Міністерства інфраструктури України,

на рішення, яке постановлено Центральним районним судом м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко О.А. у приміщенні цього ж суду 21 грудня 2018 року за позовом

ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Міністерства інфраструктури України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Міністерства інфраструктури України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що наказом Міністерства інфраструктури України № 32-О від 02 травня 2018 року припинено його повноваження на роботі на посаді капітана морського порту МФ ДП "АМПУ" звільнивши останнього з посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Наказ про його звільнення був прийнятий на підставі подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 19 лютого 2018 року № 437/03/14-18. З вищевказаним наказом позивач ознайомлений 03 травня 2018 року. З текстом подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 19 лютого 2018 року № 437/03/14-18 позивача не ознайомлювали.

Вважає, що звільнення по п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не може бути до нього застосовано, оскільки він не є посадовою особою в розумінні положень вказаної норми трудового права, а відповідно його звільнення є незаконним.

Посилаючись на вказане позивач просиввизнати незаконним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України № 32-О від 02 травня 2018 року, яким припинено його повноваження на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, поновити на вказаній посаді, стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 травня 2018 року до дня поновлення на посаді.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України № 32-О від 02 травня 2018 року, яким припинено повноваження ОСОБА_1 на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" та звільнено його відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Поновлено позивача на вказаній посаді, стягнуто з ДП "Адміністрація морських портів України" на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 521152 грн. 17 коп. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 64 739 грн. 40 коп. Розподілено судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1, як капітан морського порту Миколаївської філії ДП «Адміністрації морських портів України» не є спеціальним суб'єктом до якого може бути застосовані положення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також тим, що судом не встановлено наявності передбачених вказаною нормою трудового права умов, а саме попереднього припинення повноважень посадової особи, що може бути підставою для звільнення з вказаних підстав.

В апеляційних скаргах відповідачі ДП «Адміністрація морських портів України»(далі - ДП «АМПУ») та Міністерство інфраструктури України просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційних скаргах зазначається про те, що суд припустився довільного тлумачення змісту п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, безпідставно вважав, що положення вказаної норми розповсюджуються лише на посадових осіб господарських товариств, тоді як вказана правова норма не містить будь -яких обмежень, а функції капітана морського порту є такими, що пов'язані з виконанням функцій посадової особи.

Крім того ДП «АМПУ» зазначало про те, що належним відповідачем у справі не може бути Миколаївська філія ДП «АМПУ», оскільки філія не наділена повноваженнями щодо прийняття та звільнення з роботи капітана морського порту.

В своїй апеляційній скарзі Міністерство інфраструктури України вказувало на те, що передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підстава звільнення працівника за ініціативою роботодавця є додатковою підставою і не передбачає необхідності з'ясування вини працівника, доцільності та причин звільнення, врахування попередньої роботи і залежить лише від волі власника.

В даній апеляційній скарзі також зазначено, що звільнення позивача відбулося відповідно до порядку встановленого Положенням "Про капітана морського порту та службу капітана морського порту» яким передбачено звільнення капітана на підставі подання Державної служби України з безпеки на транспорті. Разом з тим, районний суд не звернув уваги на те, що звільнення позивача відбулося саме з дотриманням вказаної процедури та не надав цьому належної оцінки.

Крім того Міністерство інфраструктури України в своїй апеляційній скарзі вказувало на те, що в резолютивній частині районний суд стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу не відрахував обов'язкові платежі та не поклав такий обов'язок на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «АМПУ» позивач вказував на її необґрунтованість, а також на те, що висновки суду стосовно того, що позивач не є посадовою особою в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також стосовно необхідності попереднього припинення повноважень, відповідають практиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 753 /1150/17.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «АМПУ» відповідач Міністерство інфраструктури України зазначало про обґрунтованість його апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені в своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

При розгляді будь-якої цивільної справи суд має враховувати, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що таким умовам оскаржуване рішення відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом Наказом Міністерства транспорту України від 27 травня 2004 року № 436 ОСОБА_1 з 28 травня 2004 року призначено капітаном Миколаївського морського торговельного порту (т.1, а.с.11).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 12 червня 2013 року № 174-О ОСОБА_1 призначено з 13 червня 2013 року капітаном морського порту Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) за переведенням з Миколаївського морського торговельного порту з посадовим окладом згідно з штатним розписом (т.1, а.с. 12).

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Постановю Кабінетиу Міністрів України від 30 червня 2015 року №460, Мініністерство інфраструктури України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мініністерство інфраструктури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв'язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного транспорту України, дорожнього господарства, гравітаційно -гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному , морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» створено Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», яке діє на підставі Статуту, як державне комерційне підприємство та входить до сфери управління Мінінфраструктури (т.2, а.с. 114-127).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» шляхом злиття Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті була створена Державна служба України з безпеки на транспорті.

Відповідно до підпункту 38 пункту 5 Положення про Державну Службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (у редакції від 03 травня 2018 року) ДП України з безпеки на транспорті відповідно до покладених на нього завдань координувала діяльність капітанів морських портів у частині нагляду за додержанням вимог безпеки судноплавства, а також міжнародних договорів України у сфері безпеки судноплавства, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, та скасовує їх розпорядження з питань забезпечення безпеки мореплавства і порядку в морському порту в разі його невідповідності вимогам законодавства.

Статтею 77 Кодексу торгівельного мореплавства України визначено, що капітан морського порту призначається на посаду і звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті. Капітан морського порту підпорядковується керівнику центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті.

Пунктом 3 частини першої ст. 13 Закону України «Про морські порти України» одним із основних повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері морського і річкового транспорту, щодо портової діяльності, є призначення капітанів морського порту.

Згідно частини третьої ст. 75 Кодексу торгівельного мореплавства України капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, капітан морського порту призначається на посаду і звільняється з посади Міністерством інфраструктури України за поданням Укртрансбезпеки. Капітан морського порту підпорядковується Голові Укртрансбезпеки (зараз «Морська адміністрація» на підставі змін внесених наказом Мінінфраструктури № 354 від 06 серпня 2018 року) (т.1, а.с.180-182).

Підпунктом 53 пункту 4 Положення про Державну службу морського та річкового транспорту України встановлено, що Морська адміністрація, відповідно до покладених на неї завдань готує подання Мінінфраструктури щодо призначення та звільнення капітанів морських портів.

За вказаних обставин саме Міністерство інфраструктури України наділено повноваженнями щодо призначення на посаду та звільнення з посади капітана морського порту Миколаївської філії ДП «Адміністрації морських портів України» за поданням Морської адміністрації, тобто Укртрансбезпеки.

Міністерство інфраструктури України наказом від 02 травня 2018 року № 32-О "Про капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту)", відповідно до ст. 77 Кодексу торговельного мореплавства України, пункту 1.2 розділу 1 Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27 березня 2013 року №190, припинено повноваження ОСОБА_1 на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту), звільнивши його 02 травня 2018 року відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Як правову підставу видання вказаного наказу зазначено у п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а як привід - подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті М.Ноняка від 19 лютого 2018 року № 437/03/14-18 (т.1, а.с. 14-15).

Відповідно до подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті М.Ноняка від 19 лютого 2018 року № 437/03/14-18, на яке йдеться посилання в зазначеному наказі про звільнення, Державна служба України з безпеки на транспорті, беручи до уваги пропозиції комісії Міністерства інфраструктури України за результатами перевірки ДП "АМПУ" (Миколаївська філія) відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 20 листопада 2017 року № 321-Г "Про проведення перевірки ДП "АМПУ" (Миколаївська філія)", просить розглянути питання щодо звільнення з посади капітана морського порту Миколаївської філії ДП "АМПУ" ОСОБА_1 (т.1, а.с.80). В трудовій книжці позивача здійснено відповідний запис (т.1, а.с.20-33).

Так, статтею 41 КЗпП України встановлені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Із змісту п. 5 ч. 1 вказаної статті слідує, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею КЗпП України є - припинення повноважень цієї посадової особи.

Тобто припинення повноважень має відбуватися у відповідності до діючого законодавства та передувати звільненню, таким чином поняття «припинення повноважень» не є тотожнім поняттю «звільнення».

Проте, як вбачається із змісту оскаржуваного наказу про звільнення, роботодавцем в особі Мінінфраструктури одночасно припинено повноваження позивача ОСОБА_1 на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії ДП "АМПУ" та звільнено з вказаної займаної ним посади.

Відповідно до наведених нормативних актів, як то Кодексу торгівельного мореплавства України, Законом України «Про морські порти України», положенням про капітана морського порту та службу капітана морського порту, Положенням про Державну службу морського та річкового транспорту України не передбачено право Мінінфраструктури України на припинення повноважень капітана морського порту, як і законодавчо не встановлено підстав припинення таких повноважень.

Наведеними спеціальними нормативними актами передбачено лише право Міністерства інфраструктури України на призначення капітана морського порту та його звільнення .

Не встановлений порядок та випадки припинення повноважень посадової особи і нормами КЗпП України, який регулює, поміж іншим, лише порядок звільнення вказаних осіб, а не припинення їх повноважень.

За вказаних обставин, районний суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки законодавчо не встановлено порядок припинення повноважень ОСОБА_1, як капітана морського порту, а такий порядок встановлено лише для посадових осіб господарських товариств, то останній і не є посадовою особою в розумінні положень п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, в зв'язку з чим ця норма не може регулювати порядок звільнення особи з посади капітана морського порту.

Таким чином, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що в оскаржуваному наказі про звільнення позивача зазначення про припинення повноважень ОСОБА_1, як капітана морського порту Миколаївської філії ДП «АМПУ» не відповідає вимогам закону.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також за правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведений висновок районного суду в повній мірі відповідає правовому висновку, який викладено у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі за № 753/1150/17 та інших справах розглянутих Верховним Судом з приводу тотожних правовідносин щодо спірних правовідносин, про що обґрунтовано зазначив районний суд в оскаржуваному рішенні.

Крім цього, оскаржуваний наказ про звільнення з роботи позивача містить посилання на подання третьої особи у справі -Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому як на підставу пропозиції звільнення позивача, міститься посилання на результатами перевірки Миколаївської філії ДП "АМПУ" відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 20 листопада 2017року.

Водночас, з результатами вказаної перевірки ОСОБА_1 не було ознайомлено, йому не пропонувалося надати пояснення з цього приводу, в зв'язку з чим, оспорюване звільнення не можна вважати дисциплінарним стягненням, тоді як і положення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не передбачають наявності таких підстав.

За вказаних обставин, районний суд також обґрунтовано зазначив що не можна звільнення ОСОБА_1 пов'язувати з недоліками в його роботі.

На підставі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведені обставини, районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно визначив характер спірних правовідносин, доказам, які надали сторони надав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо незаконності звільнення ОСОБА_1 з посади капітана морського порту Миколаївської філії ДП «АМПУ» та необхідності запровадження судового захисту у спосіб визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення та поновлення його на роботі на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1, 2, 7 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до наведених вимог закону та наявних в справі бухгалтерських документів, районним судом стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 521152 грн. 17 коп. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 травня 2018 року по 20 грудня 2018 року .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що займаючи посаду капітана морського порту ОСОБА_1 є посадовою особою, а тому до нього правомірно застосовано положення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не можна врахувати, оскільки цей факт сам по собі не моє правового значення, оскільки вказана норма трудового права підлягає не до будь-яких посадових осіб, а до тих, повноваження яких припинені в установленому законом порядку. Тому вказана норма підлягає застосуванню не тільки в разі віднесення працівника до посадових осіб, а і в разі припинення його повноважень.

Також безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що саме положення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України дають підстави для припинення повноважень працівника та одночасне його звільнення в будь-який час та з будь-якої підстави, оскільки таке судження грунтується на особистому сприйнятті та розумінні положень вказаної норми.

Зазначення в апеляційній скарзі Мінінфраструктури на рішення Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року, яким визнано особу позивача в аналогічних, на їх погляд, правовідносинах посадовою особою, не заслуговує на увагу, оскільки в даному рішенні позивачем виступав директор ДП «Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ», а не капітан морського порту, що не є тотожнім.

Не вірним є також посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 724/140/16-ц та від 07 лютого 2018 року у справі № 711/5711/16-ц, оскільки оскільки правовідносини в цих справах не є тотожними даній справі.

Обгрунтування апеляційної скарги тим, що суд безпідставно не поклав обов'язки на відповідача ДП «АМПУ» здійснити відрахування із стягнутої суми середнього заробітку обов'язкових податків та зборів, також не заслуговує на увагу, оскільки такий обов'язок покладено на підприємство податковим законодавством та не потребує додаткового визначення судовим рішенням.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1. ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія дійшла висновку про відповідність його вимогам норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Міністерства інфраструктури України залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 17 квітня 2019 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова