Справа № 645/3863/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
за участю представника ОСОБА_1,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -
Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.04.2016 року о 08 год. 40 хв. на перехресті вул. Храмова та вул. Плеханівська у м. Харкові сталась ДТП за участю позивача та відповідача. Під час ДТП відбулось зіткнення автомобілів НОМЕР_1, який належить відповідачу, та був під керуванням відповідача, з автомобілем НОМЕР_2, який був під керуванням позивача. Причиною ДТП було грубе порушення водієм ОСОБА_3 п. 16.11 ПДР України. Протокол про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_3 був переданий для розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 28.09.2016 року, у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинна була діяти у відповідності п. 16.11 та розділу 33 п.п. 2.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 16.11 та розділу 33 п.п. 2.1 ПДР України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням даної ДТП. Комінтернівським районним судом м. Харкова винесена постанова від 25.11.2016 року, якою визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП ОСОБА_3, а провадження закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вказана постанова на була чинності 21.12.2016 року. Отже, вказана ДТП сталась виключно з вини відповідача. Позивачу була завдана матеріальна шкода під час виниклої ДТП, яку йому відшкодувало МТСБУ, так як у відповідача був відсутній поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак відповідач не сплатила жодної копійки на її відшкодування. Внаслідок виниклої ДТП позивачу була спричинена також моральна шкода, яку він оцінює в 20 000 грн., яка полягала в його душевних стражданнях, оскільки відповідач не визнавала свою провину, автомобіль позивача був пошкоджений, та втратив товарний вигляд, були порушені нормальні життєві звязки та ритми, що у сукупності призвело до значних душевних страждань.
Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ДТП мала місце також внаслідок порушення ПДР позивачем, що підтверджується висновком судової авто-технічної експертизи, яка проводилась в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення, та апеляційний суд зазначив в своїй постанові, що в подальшому суд не позбавлений можливості встановити винуватість також другого учасника ДТП, протокол відносно якого не складався в порядку цивільного судочинства.
21.02.2018 року позивач надав відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити посилаючись на те, що вина позивача у вчиненні ДТП від 07.04.2016 року нічим не підтверджується, оскільки докази які б вказували на його вину відсутні, а особисті переконання ОСОБА_3 щодо грубої необережності під час керування позивачем автомобілем, яка сприяла виникненню ДТП не можуть братися судом до уваги.
08.02.2018 року відповідач звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати дії ОСОБА_4, який на момент ДТП, що сталося 07.04.2016 року керував автомобілем НОМЕР_2 такими, що не відповідають вимогам ПДР України і перебувають в причинному звязку з вказаною ДТП, стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., судові витрати, та витрати на послуги адвоката у сумі 3000 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 07.04.2016 року сталась вказана ДТП за участю позивача та відповідача, після якої складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3, та матеріал про адміністративне правопорушення розглядався Комінтернівським районним судом м. Харкова. В ході розгляду справи судом була призначена судова авто-технічна експертиза зодо відповідності дій водіїв ПДР України з приводу ДТП, яка сталася 07.04.2016 року. Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №6228 від 28.09.2016 року в даній ДТП дії обох водій не відповідали вимогам ПДР України, і знаходились з технічної точки зору в причинному звязку з виникненням даної ДТП. Апеляційний суд зазначив в своїй постанові, що в подальшому суд не позбавлений можливості встановити винуватість також другого учасника ДТП, протокол відносно якого не складався в порядку цивільного судочинства. Тому, позивачу за зустрічним позовом також спричинені моральні страждання, які вона оцінює в розмірі 10 000 грн., та просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
13.06.2018 року адвокатом ОСОБА_1 подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вказаний висновок експерта не може бути належним доказом по цій справі, оскільки вказана експертиза проводилась виключно з пояснень ОСОБА_3 без врахування ОСОБА_4, а інших належних доказів до суду надано не було.
04.07.2018 року адвокатом ОСОБА_5 подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він вказує, що ОСОБА_4 та його представник не зявлялись в судові засідання під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та ОСОБА_3 свою провину у здійсненні ДТП не виключає, але вважає, що у пригоді винна ще інша особа ОСОБА_4
Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримав в повному обсязі, та просив її задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити у звязку з його необгрунтованістю.
Відповідач за первісним позовом, та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просила відмовити, а зустрічний позов задовольнити.
06.03.2017 року вказана позовна заява надійшла до Фрунзенського районного суду м. Харкова.
Ухвалою судді від 04.10.2017 року відкрито провадження по справі.
Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.10.2017 року вказану справу передано до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю.
16.11.2017 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді від 20.11.2017 року позовну заяву прийнято до провадження судді.
Ухвалою суду від 08.02.2018 року зустрічну позовну заяву було залишено без руху з наданням відповідачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунено 16.02.2018 року.
Ухвалою суду від 18.05.2018 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.
22.06.2018 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме копії справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3
Судом встановлено, що 07 квітня 2016 року о 08-40 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на перехресті вул. Храмова та Плеханівської в м. Харкові, рухоючись по другорядній дорозі, не виконала вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», та скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдана матеріальна шкода.
За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП.
Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.11.2016 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено ОСОБА_3 від адміністративного стягнення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Також вказаною постановою суду встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні даного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2016 року вказану постанову було змінено, а саме виключено з мотивувальної частини судового рішення вказівку суду про підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні ДТП. Таким чином, вина ОСОБА_3 у здійсненій ДТП, суд вважає доведеною.
За змістом частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку.
Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
Від так, з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Автомобіль HYUNDAI SONATA д.н. НОМЕР_3 , яким керував позивач ОСОБА_4 в момент ДТП належить останньому на праві власності.
В результаті ДТП, позивачу ОСОБА_4 була заподіяна матеріальна шкода, яка була відшкодована в повному обсязі МТСБУ, так як у відповідача ОСОБА_3 відсутній поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до розяснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що «особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)».
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини...
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем ОСОБА_4 за первісним позовом розмір відшкодування моральної шкоди в 20 000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, участь у ДТП, що підтверджується також наданим до суду відео-записом, пошкодження власного майна негативно вплинуло на моральний стан позивача, та призвело до душевних страждань, зокрема виникла стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в
органах поліції, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 7000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим, а тому первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині позову суд відмовляє за наведених вище обставин.
Відповідач ОСОБА_3 звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати дії водія ОСОБА_4 такими, що не відповідають вимогам ПДР України і перебувають в причинному звязку з виниклою ДТП, та внаслідок цього просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
На підтвердження вказаних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на постанову апеляційного суду Харківської області від 21.12.2016 року, в якій зазначено, що в подальшому суд не позбавлений можливості встановити винуватість також другого учасника ДТП, протокол про адміністративне правопорушення відносно якого не складався, в порядку цивільного судочинства, та в якості належного доказу надано до суду висновок судової автотехнічної експертизи №6228, яка була проведена ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_6 виготовленого по справі №641/3418/16-п про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_3
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Висновок експертизи може бути доказом у справі, а саме - висновком експертизи, лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду за правилами ЦПК України відповідними судово-експертними установами.
Клопотань від учасників судового розгляду щодо проведення відповідної експертизи за даною справою не заявлено.
Відповідно до ч. 1ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 2 п. 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені закономабо судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановленізакономабо судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначенізакономабо судом.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Оскільки наданий позивачем ОСОБА_3 за зустрічним позовом висновок судової автотехнічної експертизи був складений в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, а протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 не складався, та вказана експертиза проведена на підставі пояснень ОСОБА_3С, а вирішити питання про наявність або відсутність для відповідача за зустрічним позовом технічної можливості уникнути зіткнення, а також наявності або відсутності причинного звязку між його діями та настанням даної ДТП, виходячи із пояснень водія ОСОБА_4 відносно механізму розвитку даної ДТП, на даному етапі дослідження експертним шляхом, не представилось можливим, від так суд не може брати вказаний висновок до уваги як висновок експерта по дійсній цивільній справі. Клопотання про призначення експертизи під час розгляду даної справи у суді не заявлялось.
Разом з тим, суд звертає увагу, що по даній категорії справ чинне законодавство не зобовязує суд призначати експертизу (ст. 105 ЦПК України), а згідно приписів ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільній справі не є обовязком суду, що було б порушенням
принципу змагальності (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України).
Умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.
З огляду на викладене, позивачем ОСОБА_3 за зустрічним позовом в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями, що не відповідали вимогам ПДР України, та перебували в причинному звязку з виниклою ДТП, позивачу було завдано моральну шкоду, та між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв'язок, а тому в даному випадку позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, а тому в їх задоволенні суд вважає за необхідне відмовити.
Судові витрати позивача за первісним позовом, понесені у звязку з оплатою судового збору, відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача.
Судові витрати позивача за зустрічним позовом, понесені у звязку з оплатою судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України компенсуються за рахунок позивача за зустрічним позовом.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 137, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, моральну шкоду в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_2, місцеперебування: АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4.

Відповідач ОСОБА_3, місцеперебування: АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5.

Повний текст рішення складено 07 травня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ