Справа № 357/2315/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

11 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О.В., при секретарі - Бондаренко Н.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Центр соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода», про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

01.03.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що в ході розгляду документів було встановлено, що малолітній син відповідача ОСОБА_2 із своєю матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали за адресою по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини померла. У зв`язку з цим малолітній ОСОБА_2 на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку з 25 квітня 2018 року по даний час виховується в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Згідно з інформацією наданою адміністрацією центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», батьки малолітнього ОСОБА_2 в шлюбі не перебували і не проживали однією сім`ю. Відповідач вперше відвідав свого сина після смерті його матері та почав проживати у квартирі сина. Відповідач відвідував свого сина в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» 02.05.2018 року. Хлопчик не впізнав його і працівникам центру довелося пояснювати дитині, що це його батько. Протягом травня відповідач приходив до свого сина майже щодня по декілька разів. У червні такі візити скоротилися до одного разу на тиждень, а з липня вони стали ще рідшими та дуже короткими (до 5 хвилин). Були випадки коли батько приходив у нетверезому стані. Тривалий час не можливо було провести обстеження умов проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідач був відсутній вдома, не відповідав на телефонні дзвінки, не приходив до центру. Відповідач пояснював свою відсутність зайнятістю на роботі, але повідомити, де він працює і який у нього графік роботи, не міг. Відповідач має несформовані навички усвідомленого батьківства та на рекомендовані йому заняття в батьківському клубі не прийшов. 25 січня 2019 року під час обстеження умов проживання відповідача працівниками центру було встановлено, що в помешканні відсутні світло, газ, кімнати потребують ремонту, спального місця для дитини не має, не створені безпечні умови для проживання дитини. Відповідно до інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді сім`я відповідача, перебуває під соціальним супроводом центру зв`язку з неналежними умовами проживання. На сьогоднішній день продовження соціального супроводу родини відповідача унеможливлюється, оскільки він на контакт з фахівцем із соціальної роботи не йде, на телефонні дзвінки не відповідає, на залишенні повідомлення не реагує. Зі слів сусідів відповідач постійно пиячить. Під час останнього візиту, коли вдалось поспілкуватися з відповідачем, він перебував в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі був безлад та сморід. Малолітній син відповідача 9 місяців перебуває на повному утриманні в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» і протягом цього часу відповідач не звертався ні до служби у справах дітей, ні до органу опіки та піклування з питанням повернення сина йому на виховання. 09 січня 2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради було розглянуто питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Комісія, дослідивши документи по справі, дійшла згоди, що в діях відповідача вбачаються факти злісного ухилення від виконання ним батьківських обов`язків по вихованню сина, а тому прийняла рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради, також, вважає доцільним позбавлення відповідача батьківським прав щодо сина, тому просять суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 20.03.2019 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

19.04.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав та просив позов задовольнити, позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судової влади України, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив до суду не подав.

Представник третьої особи Центру соціального-психологічної реабілітації дітей «Злагода» Маценко Ірина Леонідівна позов підтримала та просила позов задовольнити, позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що 25.04.2018 року на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 25 квітня 2018 року до закладу був влаштований малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина зарахована до відділення тривалого (стаціонарного) перебування, проживає за адресою АДРЕСА_1 . Мати ОСОБА_3 померла, батько ОСОБА_1 з родиною не проживав.

Як вбачається зі свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 30.05.2018 року (а.с.8), батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , що видане Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.9), 25.04.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла.

Із листа Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 10.12.2018 року №669/02-15 (а.с.13), вбачається, що сім`я ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , перебуває під соціальним супроводом центру зв`язку з неналежними умовами проживання. ОСОБА_7 сам виховує малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 25.04.2018 року дитина перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». На сьогоднішній день продовження соціального супроводу родини відповідача унеможливлюється, оскільки він на контакт з фахівцем із соціальної роботи не йде, на телефонні дзвінки не відповідає, на залишенні повідомлення не реагує. Зі слів сусідів відповідач постійно пиячить. Під час останнього візиту, коли вдалось поспілкуватися з відповідачем, він перебував в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі був безлад та сморід.

Як вбачається з інформаційного листа Центру соціального-психологічної реабілітації дітей «Злагода» №70-Д від 04.02.2019 року (а.с.12), з 25.04.2018 року в центрі соціального-психологічної реабілітації дітей «Злагода» перебуває малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина влаштована згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покінчила життя самогубством. Батько малолітнього ОСОБА_1 з родиною не проживав, вперше прийшов до дитини 02.05.2018 року, ОСОБА_8 не впізнав його, працівники центру пояснювали дитині, що це його батько. Протягом травня батько приходив до свого сина майже щодня по декілька разів. У червні такі візити скоротилися до одного разу на тиждень, а з липня вони стали ще рідшими та дуже короткими (до 5 хвилин). Були випадки коли батько приходив у нетверезому стані. Тривалий час не можливо було провести обстеження умов проживання батька за адресою АДРЕСА_1 , оскільки він був відсутній вдома, не відповідав на телефонні дзвінки, не приходив до центру. Відповідач пояснював свою відсутність зайнятістю на роботі, але повідомити, де він працює і який у нього графік роботи, не міг. На заняття в батьківському клубі не прийшов, хоча конче потребує знань, так як не проживав з сином і не вміє з ним спілкуватися. 25.01.2019 року при обстеженні житлово-побутових умов за адресою АДРЕСА_1 , було встановлено, що в помешканні відсутні світло, газ, кімнати потребують ремонту, спального місця для дитини не має, їжа відсутня, безпечні умови проживання для дитини в будинку відсутні.

З Акту обстеження умов проживання від 03.01.2019 року (а.с.14), вбачається, що 03.01.2019 року за дорученням служби у справах дітей ОСОБА_9 та соціальним педагогом центру соціально-психологічної реабілітації «Злагода» ОСОБА_6 , на підставі листа Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, з метою перевірки умов проживання малолітньої дитини, проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 , було встановлено, що житло розміщено на 1 поверсі, одноповерхового приватного будинку, складається з двох кімнат, однак в помешкання не вдалося потрапити, тому обстеження умов проживання не проведено.

Як вбачається з витягу з протоколу №1 (а.с.7), 09.01.2019 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради, на якому вирішили, що в діях ОСОБА_1 вбачаються факти злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому прийняли рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов`язки у відношенні своїх дітей.

Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

З висновку Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5-6), вбачається, що до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради звернулася адміністрація Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді із листом щодо необхідності соціального-правового захисту малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київської області 30 травня 2014 року), оскільки малолітній фактично залишився без батьківського піклування. Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради (протокол від 09 січня 2019 року № 1). Батько дитини ОСОБА_1 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце засідання комісії. Під час опрацювання документів стало відомо, що малолітній ОСОБА_2 із своєю матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 проживав за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 03 травня 2018 року). У зв`язку з цим малолітній ОСОБА_2 з 25 квітня 2018 року по даний час тимчасово виховується в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» (акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 25 квітня 2018 року). Згідно з інформацією, наданою адміністрацією центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», батьки малолітнього в шлюбі не перебували і не проживали однією сім`єю. ОСОБА_1 почав проживати у квартирі сина лише після смерті його матері. Вперше батько відвідав сина в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» 02 травня 2018 року. Хлопчик не впізнав його і працівникам центру довелося пояснювати дитині, що це його батько. Протягом травня ОСОБА_1 приходив до свого сина майже щодня по декілька разів. У червні такі візити скоротилися до одного разу на тиждень, а з липня вони стали ще рідшими та дуже короткими (до 5 хвилин). Були випадки, коли батько приходив у нетверезому стані. Тривалий час не можливо було провести обстеження умов проживання

батька за адресою: АДРЕСА_2 ., оскільки він

був відсутній вдома, не відповідав на телефонні дзвінки, не приходив до центру. ОСОБА_1

пояснював свою відсутність зайнятістю на роботі, але повідомити, де він працює і який у нього графік роботи, не міг. ОСОБА_1 має несформовані навички усвідомленого батьківства, однак рекомендовані йому заняття в батьківському клубі не пройшов. 25 січня 2019 року під час обстеження умов проживання ОСОБА_1 працівниками центру було встановлено, що в помешканні відсутні світло, газ, кімнати потребують ремонту, спального місця для дитини немає, не створені безпечні умови для проживання дитини (лист центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» від 04 лютого 2019 року № 70-Д). Відповідно до інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї,

дітей та молоді сім`я ОСОБА_1 перебуває під соціальним супроводом центру у зв`язку з

неналежними умовами проживання. На сьогоднішній день продовження соціального

супроводу родини ОСОБА_1 унеможливлюється, оскільки ОСОБА_7 на контакт із

фахівцем із соціальної роботи не йде, на телефонні дзвінки не відповідає, на залишені

повідомлення не реагує. Зі слів сусідів, ОСОБА_1 постійно пиячить. Під час останнього

візиту, коли вдалося поспілкуватися з батьком дитини, він перебував у стані алкогольного

сп`яніння, в квартирі був безлад та сморід (лист Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 10 грудня 2018 року № 669/02-15). Виконавчий комітет міської ради дійшов до висновку, що ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 з 28.02.2019 року проживає на даний час з нею. Після того як вона дізналася про цю дитину, вона вирішила взяти його до себе на виховання, і тому згідно наказу центра соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» дитину передали їй. Відповідача знає, він приїздив до дитини, бачила його 2-3 рази, був тверезий, вів себе адекватно. Говорив, що не проти, щоб дитина була в неї. За весь цей час відповідач дзвонив три рази, говорив, що хоче приїхати на день народження. Дитина не хоче до батька, коли почує, що вона говорить про батька, каже, що хоче залишитися з нею. 26.05.2019 року дитині було 5 років. Дитина звикла до неї, вона готова бути його опікуном, дитина потребує лікування, оздоровлення. Відповідач останнім часом не проживав з дитиною не приділяв йому уваги, вважає, що доцільно відповідача позбавити батьківських прав відносно його сина. Коли відповідач приїздив до сина, то вони ходили в парк гуляти, відповідач купив дитині іграшки і дав 200 грн. Дитина впізнала батька, але хлопчик не хотів сидіти в нього на руках. Відповідач просив номер картки, щоб переводити гроші, але вона запропонувала йому приїздити до дитини і привозити йому, що вважає за потрібне.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що сім`я Цукор з травня 2018 року перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з метою подолання її сім`ю складних життєвих обставин. Мати хлопчика померла, із 25.04.2018 року дитина перебуває в центрі «Злагода». Відповідач не виконує умови договору. 07.02.2019 року сім`я була виведена із супроводу, так як відповідач не виконував умови договору. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає, за весь цей час вона його бачила два рази і він був в нетверезому стані. Відповідач працював на меблевій фабриці, але його вигнали, так як він вживав алкогольні напої. Договір супроводу було розірвано, так як він не виконував жодного пункту договору. Відповідач приходив в «Злагоду» приносив дитині подарунки, були короткі зустрічі по кілька хвилин. Відповідач не може виконувати батьківські обов`язки, так як він для їх реалізації нічого не робить, вживає алкогольні напої. Ми самі запропонували відповідачу допомогу, а потім він сам писав нам заяву про взяття його під супровід. Один раз її колега їздила до відповідача, а потім їздила вона, в будинку все було розкидано, дах перекошений, вікна не було, відсутні необхідні продукти харчування, був мішок з пустими пляшками. Сусіди повідомили, що до нього приходять друзі і вони розпивають спиртні напої. При складанні договору відповідач обіцяв його виконувати і забрати дитину, до цього син з ним не жив. Відповідач прописаний в квартирі, яке не приватизована, видано ордер на бабусю хлопчика по лінії матері, але бабусі вже не має серед живих. Хотіли відповідачу від центру надати матеріальну допомогу на будівельні матеріали, але не надали, так як він не з`явився, і вживав спиртні напої.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовувати доводи позивача.

Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи з як найкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в бездіяльності відповідача вбачається свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків в обсязі необхідному для повноцінного розвитку сина, розвитку його особистості та уявлення про навколишній світ, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та нормального самоусвідомлення.

Керуючись ст. ст. 7, 150, 151, 157, 164 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 року, Декларація прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. ст. ст.4, 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради (Код: 35615529, місцезнаходження: 09107, Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева,8) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: невідомий, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа: Центр соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода» ( Код: 25656612, місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Пушкінська,29), про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.07.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко