Справа № 418/1697/19
УХВАЛА

про повернення заяви

"02" травня 2019 р. Міловський районний суд Луганської області

Міловський районний суд Луганської області у складі судді Шовкуна В.О. розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявоюпро встановлення факту смерті.

УхвалоюМіловського районного суду Луганської області від 17.04.2019 року заява була залишена без руху з наступних підстав:необхідності підтвердження родинних відносин заявника з померлим; необхідності сплати судового збору у розмірі 384,20 грн.; відсутності у заяві номерів засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти заявника; необхідності надання оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2, яке додано у копії. Надано заявнику строк для усунення недоліків в 10 днів з дня отримання ним ухвали.

Натомість, на адресу суду 23.04.2019 рокузаявником до суду надано відповідь на ухвалу, у якій він не погоджується з вказаними в ухвалі недоліками та вказує на порушення його права на вільний доступ до правосуддя, посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та вказує на негайний розгляд поданої ним заяви.

При цьому жодних пояснень, та документів, з інших недоліків вказаних в ухвалі, а саме: підтвердження родинних відносин з померлим, приведення заяви у відповідність до вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України, надання оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2, заявником суду не надано.

Стосовно питання сплати судового збору суд зазначає наступне.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у звязку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Як вбачається з наведеної норми, дана заява, не належить до наведеної категорії справ, щодо яких встановлені пільги. Заявником вирване з контексту необхідне формулювання, а саме: заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Крім того, Заявник у своїй відповіді на ухвалу (що не передбачено ЦПК України) конкретизує, що суд (винісши ухвалу про залишення заяви без руху) фактично чинить перешкоди в отриманні судового захисту Заявником на справедливий судовий розгляд, що не відповідає дійсності.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R(81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Разом з тим, положенням пункту 1 ст. 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Слід зазначити, що сума судового збору складає 384 грн. 20 коп. (яка не є суттєвою) та визначена Законом, для належного функціонування державних органів.

Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 передбачено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами Позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Враховуючи вищенаведене, необхідність сплати судового збору за подання до суду заяви про встановлення факту смерті, визначена діючим законодавством України, та не суперечить міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і, враховуючи надані заявником матеріали справи, не порушує право останнього на доступ до правосуддя.

Знову ж таки, суд акцентує увагу на тому, що несплата судового збору Заявником при подачі заяви не є єдиним недоліком, який необхідно було усунути відповідно до ухвали Міловського районного суду Луганської області від 17.04.2019 року.

Таким чином, враховуючи викладене, у наданий судом строк заявник ОСОБА_1 вказані в ухвалі недоліки не усунув.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 О.В. вважати неподаною та повернути її заявнику разом з доданими до неї документами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 128, 185,294, 354 ЦПК України,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті.

Розяснити заявнику ОСОБА_1, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання через Міловський районний суд Луганської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя : В.О. Шовкун