Дата документу 16.04.2019 Справа № 320/8118/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 320/8118/17

Провадження №22-ц/807/453/19

Запорізькій апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, до Вознесенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаними позовними вимогами, в яких із урахуванням уточненого позову, вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,1769 га, кадастровий номер НОМЕР_1; земельна ділянка площею 8,6201 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України».

За час життя, а саме 07.04.2017 року, ОСОБА_5 склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів ОСОБА_2.

Позивачка на час смерті ОСОБА_5 мешкала разом з ним в будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою з місця проживання №905 від 15.05.2017 року.

Після смерті ОСОБА_5, в передбачений законодавством строк, вона в особі представника ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від 17.05.2017р., звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Однак, нотаріус своїм листом №299/01-16 від 05.07.2017р. відмовив у прийнятті заяви та доданих до неї копій документів, оскільки для оформлення спадщини необхідне звернення безпосередньо спадкоємця, а не його представника, а також нотаріусу необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Після звернення до суду із позовом, позивачка з'ясувала, що на підставі заяви ОСОБА_1 та наданого ним заповіту ОСОБА_4, складеного у січні 2017 року, була заведена спадкова справа.

Зазначала, що у зв'язку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів, вона не може оформити своє право на спадкове майно та просила суд визнати за нею, право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1769 га, кадастровий номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 8,6201 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованих на території Вознесенської сільської ради та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України» в порядку спадкування після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1769 га, з цільовим призначенням «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», кадастровий номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 8,6201 га, з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовано на території Вознесенської сільської ради та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України», в порядку спадкування після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки заповіти підлягають державній реєстрації та є вчиненими з моменту такої реєстрації, заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 є нікчемним, оскільки відомості про складення заповіту були внесені до спадкового реєстру тільки 15.05.2017 року, через 14 днів після смерті ОСОБА_4.

Також вказує, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину як особа, що постійно проживала зі спадкодавцем на момент його смерті, оскільки вона є іноземною громадянкою та перебувала на території України тимчасово.

Вважає, що оскільки ОСОБА_2 не звернулася особисто до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже пропустила строк для прийняття спадщини.

Крім того, до участі у справі не було залучено нотаріуса, що апелянт вважає порушенням процесуальних норм.

Від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що при складанні, посвідчені та реєстрації спірного заповіту 07.04.2017 року на ім'я ОСОБА_2 були дотримані всі вимоги законодавства, а ОСОБА_1 не доведено підстав для визнання заповіту нікчемним або недійсним. Крім того, ОСОБА_1 утримує оригінали правовстановлюючих документів, що унеможливлює подальше оформлення спадщини ОСОБА_2.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2, є спадкоємцем за заповітом, який є дійсним, проте не має можливості надати правовстановлюючі документи нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку із відсутністю оригіналів документів.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.7).

Померлий ОСОБА_4 є батьком позивачки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 (а.с.8).

ОСОБА_2 за життя ОСОБА_4 подарувала йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 24.10.2002 року (а.с.9).

До складу спадкового майна, крім вказаного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, також входить: земельна ділянка площею 0,1769 га, кадастровий номер НОМЕР_1,цільове призначення - «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»; земельна ділянка площею 8,6201 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», та вклад на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.9-19, 72-77).

Згідно із заповітом, складеним ОСОБА_4 07.04.2017 року, останній заповів ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право (а.с.20).

20 червня 2017 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бондар Т.І. із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.82).

Листом №599/01-16 від 05.07.2017 року нотаріус відмовив у прийнятті заяви та доданих до неї копій документів, оскільки для оформлення спадщини необхідне звернення безпосередньо спадкоємця, а не його представника, а також нотаріусу не надано оригіналів документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.95).

Також із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бондар Т.І. звернувся відповідач ОСОБА_1, надавши заповіт від 16.01.2017 року, складений ОСОБА_4 на його користь (а.с.56-63).

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчено уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 1247 ЦК України заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_4 07.04.2017 року складено та посвідчено секретарем Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Онищенко Л.А. у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оскільки заповідач мав вади зору і не міг особисто прочитати уголос текст заповіту. Заповіт власноручно підписаний заповідачем ОСОБА_4 та зазначеними свідками у присутності секретаря сільської ради, яка перевірила їх дієздатність та зареєструвала заповіт в реєстрі за №14.

Повноваження Онищенко Л.А. на вчинення нотаріальних дій підтверджено, наданою, на запит апеляційного суду, копією рішення виконавчого комітету Вознесенівської сільської ради №72 від 26.11.2015 року (а.с.237).

Вчинення нотаріальної дії ОСОБА_10 - посвідчення заповіту, складеного ОСОБА_4 07.04.2017 року підтверджується витягом з реєстру нотаріальних дій по Вознесенівській сільській раді, в якому під №14 від 07 квітня 2017 року зазначено про вчинення нотаріальної дії: посвідчення заповіту від імені ОСОБА_4, 1939 року народження (а.с.238- 241).

В матеріалах справи міститься копія журналу реєстрації вихідної документації Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, в якому під реєстровим номером № 191 від 19.04.2017 року зазначено про направлення 19.04.2017 року до ДП «Національні інформаційні системи» м. Запоріжжя заяви про реєстрацію заповіту ОСОБА_4 від 07.04.2017 року №14 (а.с.134-136).

Таким чином, при складанні, посвідчені та реєстрації спірного заповіту 07.04.2017 року було дотримано форму та порядок посвідчення заповіту.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про нікчемність заповіту від 07.04.2017 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, відповідачем не наведено, отже ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_4.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на те, що спірний заповіт є нікчемним, так як його було зареєстровано у Спадковому реєстрі після смерті спадкодавця, у зв'язку з наступним.

Відповідно до п.1.6 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року №1810/5 відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 ЦК України, спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру.

Згідно з п.10 Постанови Кабінету міністрів України від 11 травня 2011 року №491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі», заява про реєстрацію подається (надсилається) Реєстратору в день вчинення відповідної нотаріальної дії.

Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій.. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії (глава 11 п.п.2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, відомості про спірний заповіт були внесені до Спадкового реєстру, а пропуск строку не може бути підставою для визнання заповіту недійсним (нікчемним).

Встановлено та не заперечується сторонами, що при зверненні до нотаріуса у позивача були відсутні правовстановлюючі документи про право власності заповідача на спірне майно.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки, судом встановлено, що позивачка в зв'язку з відсутністю оригіналів документів не має можливості надати необхідні правовстановлюючі документи для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги та визнано право власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_4.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі"Проніна проти України" (№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), згідно з яким пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка