Номер провадження: 22-ц/813/3832/19
Номер справи місцевого суду: 523/9481/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів у твердій грошовій сумі та додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який вподальшому уточнила, до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів у твердій грошовій сумі та додаткових витрат на утримання дитини та просила стягнути з відповідача на свою користь 336,60 грн. в якості суми індексації розміру аліментів на утримання дитини (за період з 05.10.2016 року по 30.09.2018 рік); 222,83 грн. в якості суми індексації розміру аліментів на утримання колишньої дружини (у період з 05.10.2016 року по 16.09.2017 рік) та половину понесених нею додаткових витрат, в сумі 23 931,07 грн.(за період з 21.03.2018 року по 13.10.2018 рік).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 336,60 грн. в якості суми індексації розміру аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визначено судом у твердій грошовій сумі 5 738 грн., за період з 05.10.2016 року по 30.09.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 222,83 грн. в якості суми індексації розміру аліментів на утримання колишньої дружини, що визначено судом у твердій грошовій сумі 2000 грн., за період з 05.10.2016 року по 16.09.2017 року.

Стягнуто разово з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину понесених додаткових витрат за період з 21.03.2018 року по 13.10.2018 року на малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 23 931,07 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення 336,60 грн. в якості індексації розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 та 222,83 грн. в якості індексації розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог. Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення 23 931,07 грн. в якості додаткових витрат на ОСОБА_4 змінити, зменшивши стягнуту суму до 8 113,07 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача.

Проте, суд апеляційної інстанції з таким висновком суду погоджується частково, виходячи з наведених в цій постанові підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 06.12.2013 року Відділом державної РАЦСУ у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2342 (а.с.18-19).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 5 738 грн. з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 і до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 2000 грн.з дня подачі позову до досягнення дитиною трирічного віку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 року по 16.09.2017 рік (а.с.23-24).

Заборгованості по сплаті аліментів, згідно матеріалів справи, у відповідача не має.

Відповідно довідки про склад сім`ї від 24.05.2018 року син ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Відповідно консультативного висновку лікаря поліклініки ДУ «Укр.НДІ МР та К МОЗ України» від 21.03.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має розлади здоров`я, дитині встановлено діагноз - затримка психомовного розвитку (ЗПМР), загальне недорозвинення мови (ЗНМ) І рівня, розлад спектру аутизму та рекомендовано: проходження аналізів, обстеження головного мозку, проведення півторамісячного курсу лікування, відповідні постійні заняття з дитячим логопедом-дефектологом та психологом, проведення логопедичного мовного масажу обличчя, масажу голови, масажу комірцевої зони, масажу грудної клітини, ЕС для дітей аутистів №10.

Згідно матеріалів справи, позивачем вживались дії щодо лікування дитини, зокрема дитина проходила обстеження та процедури рекомендовані лікарем, для дитини купувались ліки.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновком суду про стягнення з нього додаткових витрат на лікування дитини дельфінотерапією. Так, апелянт зазначає, що оскільки лікар державної установи при огляді дитини не давав рекомендацій щодо лікування дитини дельфінотерапією, то необхідності в цьому не має. Крім того, з питанням щодо лікування дитини дельфінотерапією, позивач до нього не зверталася. Рекомендації щодо проходження дитиною курсу дельфінотерапії та стимуляції мови надавалися лікарем ТОВ «Нерум» ОСОБА_5 , якій вигідно надавати такі рекомендації, оскільки вона працює в даному товаристві.

Проте, суд апеляційної інстанції з такими доводами апелянта не погоджується.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Як вже зазначалося, відповідно консультативного висновку лікаря поліклініки ДУ «Укр.НДІ МР та К МОЗ України» від 21.03.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має розлади здоров`я, дитині встановлено діагноз - затримка психомовного розвитку (ЗПМР), загальне недорозвинення мови (ЗНМ) І рівня, розлад спектру аутизму та рекомендовано: проходження аналізів, обстеження головного мозку, проведення півторамісячного курсу лікування, відповідні постійні заняття з дитячим логопедом-дефектологом та психологом, проведення логопедичного мовного масажу обличчя, масажу голови, масажу комірцевої зони, масажу грудної клітини, ЕС для дітей аутистів №10.

Відповідно висновку лікаря Одеського культурно-оздоровчого комплексу «Немо» / ТОВ «Нерум» Чорної від 18.05.2018 року, ОСОБА_4 має розлади здоров`я, діагноз - затримка психо-мовного розвитку, комунікативні порушення. Рекомендації: заняття з психологом, логопедом, сенсорна кімната, стимуляція мови, дельфінотерапія, та інше (а.с.65).

Відповідно довідки, виданої ТОВ «Екліпсіс», ОСОБА_4 , у період з 18 по 31 травня 2018 року пройшов курс необхідних процедур в ОКОК «Немо» згідно висновку лікаря ОСОБА_5 , а саме консультація лікаря Чорної 18.05.2018 року; доплерографія сосудів головного мозгу вартістю 600 грн.; сенсорна кімната 5 процедур вартістю 1500 грн; стимуляція мови 10 занять вартістю 2000 грн.; дельфінотерапію 8 занять, вартістю 16000 грн. Загальна сума курса склала 20 100 грн. (а.с.66). Дана довідка завірена підписом директора ТОВ «Екліпсіс» ОСОБА_6 та печаткою даного товариства.

Таким чином, хвороба дитини підтверджена ще одним висновком лікаря ОСОБА_5 , якою також були надані свої рекомендації по лікуванню дитини та які дитина, відповідно довідки ТОВ «Екліпсіс», пройшла, а позивач за них сплатила.

В матеріалах справи відсутні докази, що рекомендована лікарем ОСОБА_5 дельфінотерапія жодним чином не впливає на оздоровчий процес дитини і не сприяє її лікуванню.

Стягуючи додаткові витрати, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача, та спроможності відповідача сплатити половину витрат, понесених позивачем, оскільки останній працює капітаном на морських суднах та періодично заключає контракти з іноземними судновласниками, що не заперечується відповідачем.

Крім того, згідно відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , останній 26 лютого 2019 року перерахував на її рахунок всю суму додаткових витрат, стягнуту за рішенням суду, яке переглядається.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача суму індексації по аліментам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2016 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 5738,00 грн. щомісячно з 09.10.2015 р. по 16.09.2032 р . та аліменти на утримання ОСОБА_3 в сумі 2000,00 грн. щомісячно з 09.10.2015 року по 16.09.2017 рік.

На виконання зазначеного рішення 31.08.2016 року було видано виконавчі листи, які було позивачем пред`явлено до примусового виконання.

01 вересня 2016 року відкрито виконавчі провадження.

Листом від 06.03.2017 р. № 5410 Суворовський відділ ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області повідомив позивача про те, що у зв`язку зі втратою чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ, державний виконавець припинив здійснення індексації суми аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.10.2017 року, частково задоволено скаргу ОСОБА_3 , визнано неправомірною бездіяльність начальника Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Коваленка В.О. та державного виконавця Солошенкової З.В. щодо відмови в проведенні індексації боргу зі сплати аліментів за виконавчими листами № 520/15622/15-ц, виданими Київським районним судом м. Одеси 31.08.2016 року; зобов`язано державного виконавця здійснити розрахунок розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням індексації за період з 09.10.2015 року по 04.10.2016 року.

На виконання вказаної ухвали головним державним виконавцем Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Боржемським С.І. складено відповідні розрахунки по сплаті аліментів з урахуванням індексації за період з 09.10.2015 року по 04.10.2016 року.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 подала до суду складений нею розрахунок по сплаті аліментів з урахуванням індексації за період з 05.10.2016 р. по 30.06.2018 р. сума індексації аліментів на утримання ОСОБА_4 становить 306,97 грн.; на колишню дружину ОСОБА_3 - 222,83 грн. (а.с.57)

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції погодився із доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення аліментів з урахуванням індексації.

Проте, даний висновок суду грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що полягають в наступному.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індексом споживчих цін є показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для

невиробничого споживання; порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами, внесеними Законом України від 17.05.2016 р. № 1368-УІІІ) об`єктом індексації грошових доходів населення, зокрема, є розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

При цьому, згідно з ч. 7 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015 р. № 911-УІІІ, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стосовно порогу індексації, відповідно до ч. 1 ст. 4 якого індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Отже, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року становить 103 відсотки.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментних платежів носять щомісячний характер, можливість нарахування індексації виникає у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу 103 відсотки.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 року по справі № 127/8260/17-ц.

Натомість, зі складеного позивачем розрахунку суми індексації вбачається, що в жоден з місяців, за які позивач просила стягнути суми індексації, величина індексу споживчих цін не перевищила встановленого законом порогу у 103 відсотки.

А, відтак, правових підстав для стягнення суми індексації розміру аліментів за період з 05.10.2016 року по 30.09.2018 року у суду першої інстанції не було, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення першої інстанції в частині стягнення суми індексації скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог, а в іншій частині, зокрема стягнення додаткових витрат - рішення залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 336,60 грн. в якості суми індексації розміру аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визначено судом у твердій грошовій сумі 5 738 грн., за період з 05.10.2016 року по 30.09.2018 року та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 222,83 грн. в якості суми індексації розміру аліментів на утримання колишньої дружини, що визначено судом у твердій грошовій сумі 2000 грн., за період з 05.10.2016 року по 16.09.2017 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів залишити без задоволення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 19.07.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова