РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2019 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузя В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Янковської С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з квітня 2008 року по липень 2013 року в сумі 45619,95 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.08.2013 року по 31.03.2018 року у сумі 85394, 65 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 04.2007р. був прийнятий на посаду слюсара ремонтоника 5 розряду в ремонтно - механічний цех на ТзОВ «Львівські автобусні заводи».

01 04.2011р. був переведений на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду слюсара з механоскладальних робіт шостого розряду складального цеху. Звільнився 31.07.2013р. за угодою сторін. При звільненні відповідач не провів з ним розрахунку. Таким чином, невиплачена заробітна плата за період з квітня 2008 року по липень 2013 року становить 45619,95 грн.

На його неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.08.2013 року по 31.03.2018 року у сумі 85394, 65 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснення дав аналогічні викладкним у позові, просить такий задовольнити. В чергове судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд спрпви у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві, та пояснив, що розмір заявленої позивачем заборгованості з невиплати заробітної плати необґрунтований, а розрахунок, на який він покликається, не може бути засобом доказування. Окрім цього, позивачем не надано доказів невиплати в установлений строк заробітної плати. Просить відмовити у задоволенні позову.

В чергове судове засідання представник відповідача не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи у його відсудності суду не подав.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 28 04.2007р. був прийнятий на посаду слюсара ремонтоника 5 розряду в ремонтно - механічний цех на ТзОВ «Львівські автобусні заводи».

01 04.2011р. був переведений на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду слюсара з механоскладальних робіт шостого розряду складального цеху. Звільнився 31.07.2013р. за угодою сторін.

Встановлено, що при звільненні відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі та не проведено з ним повного розрахунку.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, зробленого виходячи із індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, відповідачем за період з квітня 2008 року по липень 2013 року заборговано кошти в сумі 45619,95 грн.

З огляду на те, що відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не надано ні позивачу, ні суду іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обовязок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також суд враховує, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розяснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що відповідач ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не провів із позивачем повного розрахунку в строк, визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.08.2013 року по 31.03.2018 року у сумі 85394, 65 грн.

Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1310,14коп.

Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 12, 81, 258,259, 263-265, 352, 354, ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» ( місцезнаходження Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Стасова,79, ) ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) невиплачену заробітну плату за період з квітня 2008 року по липень 2013 року у сумі 45619 ( сорок п"ять тисяч шістсот дев"ятнадцять) грн. 95 коп., а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 01 серпня 2013 року по 31 березня 2018 року у розмірі 85394 ( вісімдесят п"ять тисяч триста дев"яносто чотири) грн. 65 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» ( місцезнаходження Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Стасова,79, ) в дохід держави 1310 ( одна тисяча триста десять) гривень 14 коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (місцезнаходження Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Стасова,79, ) .

Суддя В. Кузь