Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 703/3657/16-ц

провадження № 61-24504 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник відповідачів - ОСОБА_5 ,

третя особа - ОСОБА_6 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня

2017 року у складі судді Калашника В. П. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів:

Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_6 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі

1 340 185,00 російських рублів, що еквівалентно 549 475,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31 жовтня 2013 року ОСОБА_4 , як представник позивача по довіреності, за договором купівлі-продажу продала належну йому квартиру

АДРЕСА_1 , однак отримані від продажу квартири кошти у розмірі 1 240 000,00 російських рублів, що еквівалентно 508 400,00 грн., не повернула.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 508 400,00 грн, три проценти річних від простроченої суми за період з лютого 2014 року по жовтень 2016 року, що станом на день звернення до суду становить 100 185,21 російських рублів, що еквівалентно 41 075,93 грн, витрати на правову допомогу та вирішити питання інших судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 508 400,00 грн, одержаних у зв`язку з виконанням доручення, 41 075,93 грн - три проценти річних та 2 000, 00 - витрати за надання правової допомоги, що в сумі становить 551 475,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 5 514,76 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 на підставі виданої позивачем довіреності продала належну йому квартиру та отримала грошові кошти, які не повернула. Доказів того, що квартира

є спільною з позивачем власністю відповідач не надала.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не повернула отримані від продажу квартири кошти, на користь ОСОБА_1 належить стягнути три проценти річних за період з лютого 2014 року по жовтень 2016 року

(частина друга статті 625 ЦК України).

Сума витрат, пов`язаних з правничою допомогою, визначена з урахуванням письмових доказів, наданих позивачем.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 травня

2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 , відхилено.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 27 березня 2017 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 500,00 грн витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

ОСОБА_4 на підставі довіреності реалізувала належне позивачу майно та отримала за нього кошти, які зобов`язана повернути власнику.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що хоча письмовий договір доручення між сторонами не укладався, виходячи з правової природи правовідносин, які фактично склалися між ними, вони повинні регулюватися саме нормами, які стосуються договору доручення.

Вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає задоволенню в силу положень частини другої статті 625 ЦК України.

Витрати на правову допомогу є обґрунтованими і підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 27 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 703/3657/16-ц із Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, зупинено виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що позивач є громадянином Російської Федерації, а договір купівлі-продажу квартири було укладено на території Російської Федерації.

Вважає, що правовідносини, які повинні регулюватися саме нормами, що стосуються договору доручення, між сторонами не виникли, оскільки договір доручення у письмовій формі не укладався.

Стягнуті суми є необґрунтовані, доказів на підтвердження реальної вартості квартири та отримання цих коштів відповідачем матеріали справи не містять.

ОСОБА_4 не вчиняла правочинів від імені ОСОБА_1 у своїх власних інтересах, за межі повноважень, наданих довіреністю, не виходила.

Доводи осіб, які подали заперечення на касаційну скаргу

До суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , в яких вказується, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, просять залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Основоположні гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені статтею 41 Конституції України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої стаття 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що доводи ОСОБА_4 про непідсудність судам України вказаної справи та помилковий вибір права держави, яке необхідно було застосувати, є безпідставними, оскільки ґрунтуються виключно на її власному розумінні та тлумаченні законодавства. При цьому спір не стосується нерухомості, а стосується договірних відносин між сторонами.

Також, ураховуючи положення статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» , як позивач так і відповідач проживають на території України, і в договорі не передбачено міжнародну підсудність.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Положеннями статті 1003 ЦК України встановлено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як вбачається зі змісту статті 239 ЦК Україниправочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку він представляє.

Із тексту довіреності від 16 жовтня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І. М. та зареєстрованої в реєстрі за № 6147,

ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 управляти

і розпоряджатися всім його майном, укладати всі дозволені законом угоди, визначаючи у всіх випадках суми, строки та інші умови на власний розсуд, відкривати і закривати рахунки, вкладати грошові кошти, розпоряджатися усіма його грошовими рахунками (а. с. 10). Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 09 грудня 2015 року ОСОБА_1 скасував цю довіреність (а. с. 44).

Діючи на підставі довіреності, 31 жовтня 2013 року ОСОБА_4 продала від імені позивача належну йому квартиру

АДРЕСА_1

за 1 240 000,00 російських рублів (а. с. 7).

Таким чином, суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку, що хоча письмовий договір доручення між сторонами не укладався, виходячи з правової природи правовідносин, які фактично склалися між ними, вони повинні регулюватися саме нормами, які стосуються договору доручення. При цьому ОСОБА_4 діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , в якій надано право ОСОБА_4 отримувати кошти, що належать ОСОБА_1 .

Відповідач не набула жодних цивільних прав чи обов`язків за правочином, який вона вчинила на підставі довіреності, тому повинна повернути кошти, отримані за реалізацію майна позивача.

Висновки судів про стягнення з відповідача трьох процентів річних є обґрунтованими та відповідають положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Посилання касаційної скарги на безпідставне непризначення судово-психіатричної експертизи щодо розуміння ОСОБА_1 своїх дій необґрунтовані, так як позов не стосується дійсності правочину, довіреності, вони є дійсними, не оспорені.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, зокрема й щодо розміру витрат на правову допомогу, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі позивача доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції та апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 27 березня 2017 року та Апеляційного суду Черкаської області

від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова