Справа № 379/314/19
УХВАЛА

17.04.2019 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Різник Н.В.,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області про визнання права власності на нежитлову будівлю,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, просить суд захистити права та законні інтереси позивача у спосіб передбачений законом, а саме визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 75.0 кв.м., вартістю 125771 грн., 1989 року побудови, яка розташована за адресою: по вулиці Набережна, 112 в селі Калинове, Таращанського району Київської області, що розташована на земельній ділянці загальною площею 0, 6191 га. яка розташована в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач на території Веселокутського водосховища займається господарською діяльністю в напрямку риборозведення з 2004 року. З цією метою між ним та Веселокутською сільською радою Таращанського району Київської області 13.06.2006 року було укладено договір за № 46 «про спільне вирощування риби в Веселокутському водосховищі Таращанського району». При передачі даної водойми у користування на території Калиновецької сільської ради Таращанського району знаходилися нежитлові будівлі побудовані до 1989 року, які використовувалися для охорони водойми та зберігання господарського знаряддя (як складські), які розташовані за адресою: вул. Набережна, буд. № 110 та № 112. Дані господарські будівлі станом на 2004 рік знаходилися в аварійному стані непридатному для використання. За час господарської діяльності позивачем були проведені суттєві поліпшень умов утримання зокрема одного з зазначених приміщень, а саме проведено капітальний ремонт: замінено вікна, двері, покрівлю фасаду, малярні роботи, встановлено огорожу та проведено лінію електропостачання (три фази), довжиною 1 км. Оскільки у весняно-літній період позивач самостійно охороняв передану йому у користування водойму тому у 2006 році в нежитловому приміщенні, що розташоване за адресою: по вул. Набережна, 112 в с. Калинове ним було облаштовано, кухню, санвузол та місце для відпочинку. Дане підтверджується Довідкою за № 15 яка видана 23.01.2019 року Калиновецькою сільською радою Таращанського району Київської області. Дані нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці загальною площею 0, 6191 га, яка розташована в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області. Кадастровий план земельної ділянки додається. З метою укладення договору оренди даної земельної ділянки в 2017 році позивач звернувся до Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області. Проте оскільки нежитлові будівлі, які розміщені на даній земельній ділянці є безхозними, укладення даного договору не можливе. Згодом рішенням Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області за № 07 від 23.01.2018 року позивачу було передано у користування дані безхозні нежитлові будівлі з подальшим виготовленням документації щодо узаконення вищезазначених будівель згідно чинного законодавства. Тоді ж даним рішенням було присвоєно номери даним нежитловим будівлям. Тоді ж позивачу в сільській раді було розяснено, що оскільки на той час він фактично більше 13 років володів та використовував (провів їх капітальний ремонт) нежитлові будівлі, тому має право звернутися з позовом до суду про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 13.03.2019 позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче судове засідання на 17.04.2019.

Позивач в підготовче судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте в прохальній частині позову просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, через канцелярію суду подав заяву в якій просить розглядати дану справу без його участі, позов визнає в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2018 справу № 910/17274/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укрінком" до Державного підприємства "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання права власності передано на розгляд ОСОБА_2 Верховного Суду.

Передаючи справу № 910/17274/17 Верховний Суд посилався на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц вказав на те, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, серед інших умов, добросовісності та безтитульності володіння (адже за висновком Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності). При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Видається суперечливою одночасна необхідність встановити володіння чужим майном без будь-якої правової підстави (безтитульність) і те що, особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Безтитульність, як вона визначена у наведеній постанові Верховного Суду, також передбачає володіння чужим майном. Натомість добросовісність за висновком Верховного Суду передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.

Видається, що незнання і неможливість особи знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності не є умовою набуття цією особою права власності за набувальною давністю. Поняття "добросовісний набувач права власності на майно" і "особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном" у цивільному праві не є тотожними. Під добросовісністю в контексті частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України слід розуміти, що особа не чинила перешкод власнику майна у реалізації ним свого права власності на майно протягом строку, визначеного у цій нормі. На забезпечення можливості власника бути обізнаним про те, що інша особа володіє її майном, і реалізувати своє право власності покликана умова про відкритість володіння.

На користь такого висновку свідчить також те, що відповідно до частини 3 статті 344 Цивільного кодексу України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Очевидно, що у такій ситуації особа, яка заволоділа майном на підставі договору, не може не знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, як і про те, що це майно належить іншій особі. Якщо виходити з визначення добросовісності володіння, як воно наведене у постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, то застосування частини 3 статті 344 Цивільного кодексу України без очевидного протиріччя з умовами набуття права власності за набувальною давністю не видається можливим.

Те, що за частиною 3 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка заволоділа майном на підставі договору з його власником, набуває право власності за набувальною давністю після спливу певного строку, якщо після закінчення строку договору власник не пред'явив вимоги про його повернення, також вказує на те, що від власника очікується вчинення дії, спрямованої на реалізацію права власності, що є можливим за умови відкритого володіння, а особа, яка добросовісно володіє майном, не повинна перешкоджати реалізувати це право, тобто має виконати законну вимогу у цьому випадку.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, ОСОБА_2 Палатою Верховного Суду.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти зупинення провадження в справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі до розгляду справи № 910/17274/17 ОСОБА_2 Палатою Верховного Суду.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253, 260, 261, 352 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 379/314/19 за позовом ОСОБА_1 до Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області про визнання права власності на нежитлову будівлю зупинити до розгляду ОСОБА_2 Палатою Верховного Суду справи № 910/17274/17.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:ОСОБА_4