У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 Справа №607/26915/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді В.М. Братасюка, секретаря судового засідання Т.І. Созанської розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частку квартири №109, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль по вулиці С.Будного, будинок 26, загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1 та 1/2 частку транспортного засобу FIAT DOBLO д.р.н. ВО0988АВ, 2010 року випуску, номер шасі (кузова рами) ZFA1373.

Одночасно з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії, щодо відчуження майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, а саме: квартири №109, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль по вулиці С.Будного, будинок 26, загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1 та транспортного засобу FIAT DOBLO д.р.н. ВО0988АВ, 2010 року випуску, номер шасі (кузова рами) ZFA1373.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2018 року, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, було заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь які дії щодо відчуження квартири №109 в м. Тернополі по вул. С.Будного, 26, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1 та транспортного засобу FIAT DOBLO д.р.н ВО 90988АВ, 2010 р.в., номер шасі ZFA1373, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Застосоване зустрічне забезпечення шляхом зобовязання ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області грошові кошти в сумі 27 000 гривень у десятиденний строк з дня постановлення ухвали.

Однак, позивачем вимогу суду про зустрічне забезпечення виконано не було, тому ухвалою суду від 12 лютого 2019 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2018 року у справі №607/26915/18 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь які дії щодо відчуження квартири №109 в м. Тернополі по вул. С.Будного, 26, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1 та транспортного засобу FIAT DOBLO д.р.н ВО 90988АВ, 2010 р.в., номер шасі ZFA1373, що належить на праві власності ОСОБА_2, та про зустрічне забезпечення позову шляхом зобовязання ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області грошові кошти в сумі 27 000 гривень у десятиденний строк з дня постановлення ухвали скасовано.

В подальшому, 24 квітня 2019 року позивачем знову подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії, щодо відчуження майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, а саме: транспортного засобу FIAT DOBLO д.р.н. ВО0988АВ, 2010 року випуску, номер шасі (кузова рами) ZFA1373.

Вирішуючи питання забезпечення позову суд виходить з наступного.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даний спосіб, позивач обґрунтовує тією обставиною, що існують реальні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони відчуження даного майна, дасть можливість відповідачу реалізувати дане майно до винесення рішення по справі про поділ майна набутого в шлюбі, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Відповідачем може бути здійснено відчуження спільного майна без згоди позивача, а саме: транспортного засобу FIAT DOBLO д.р.н. ВО0988АВ, 2010 року випуску, номер шасі (кузова рами) ZFA1373, що унеможливить виконання рішення суду, про поділ майна набутого в шлюбі.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, пересвідчитись зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, застосувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, на відміну від адміністративного судочинства, визначальний принцип цивільного судочинства полягає у змагальності сторін, тобто у покладанні обовязку доказування обставин в обґрунтування вимог/заперечень покладається на кожну із сторін процесу.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обовязковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Накладання судом арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Відтак суд наголошує, що диспозиція ст. 149, 150-153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладання арешту на майно особи, носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

А тому, навіть якщо між сторонами і існує спір, рішення суду, постановлене у формі ухвали, про накладання арешту на майно, тобто втручання в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі - не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача, про те, що відповідач може та має намір відчужити належне йому майно з метою ухиляння від виконання судового рішення.

Крім того, Суд зауважує, що позивач вже і раніше, а саме 27 грудня 2018 року зверталася до суду із заявою про забезпечення позову, однак не виконавши зустрічного забезпечення, ухвалою суду від 12 лютого 2019 року було скасовано ухвалу суду від 29 грудня 2019 року про забезпечення позову.

При цьому, суд наголошує, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено наявності наміру відповідача будь яким чином відчужити належне їм майно, з метою уникнення виконання рішення суду, враховуючи при цьому ту обставину, що з дати звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (27.12.2018 року) до дати звернення із заявою про забезпечення позову (24.04.2019 року) відповідачем не вчинялося жодних дій, щодо відчуження майна.

Оскільки позивачем ставиться питання про втручання судовим рішенням в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, для суду є несправедливим та нерозумним «формальний» підхід для вирішення питання забезпечення позову шляхом задоволення виключно шляхом дослідження чи дотримано позивачем форми заяви про забезпечення позову, без зясування дійсних відносин сторін спору (наявності наміру відповідача будь яким чином відчужити належне йому майно, з метою уникнення виконання рішення суду).

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, приходить до переконання, що подана позивачем заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не вказано жодних вагомих обґрунтувань для застосування заходів забезпечення позову у визначений ним спосіб та не подано доказів, що невжиття заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України ,-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії, щодо відчуження майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, а саме: транспортного засобу FIAT DOBLO д.р.н. ВО0988АВ, 2010 року випуску, номер шасі (кузова рами) ZFA1373 відмовити.

Ухвала набирає законної сили через пятнадцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії.

Головуючий суддяОСОБА_4