ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3019/19 Справа № 199/3452/16 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи його тим, що 24 січня 2013 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 244.800 грн, що еквівалентно 30.000 доларів США, які він зобовязувався повернути ОСОБА_2 у строк до 01 червня 2013 року.

Зазначав, що у березні 2016 року йому стало відомо, що на підставі вказаного договору нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього суми заборгованості у розмірі 356.827 грн.74 коп., з яких: 348.000 грн. еквівалент 30.000 доларів США, індекс інфляції за весь час прострочення 2.690 грн.97 коп., 3% річних від простроченої суми 6.136 грн.77 коп., а також витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису 5.068 грн. 28 коп.

Вказував, що у виконавчому написі не зазначено строк, за який провадиться стягнення, заборгованість позичальника перед позикодавцем за договором позики від 24 січня 2013 року є спірною, а будь-яких повідомлень від відповідача чи нотаріуса про вчинення виконавчого напису, він не отримував.

Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинений з істотними порушеннями вимог законодавства, а тому просив суд визнати виконавчий напис №780 від 02 квітня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що умовою вчинення нотаріусами виконавчих написів про стягнення заборгованості є подання відповідних документів, які свідчать про безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, і яка не потребує додаткового доказування. У виконавчому написі не зазначено строк, за який провадиться стягнення. Заборгованість за вказаним договором позики є спірною з огляду на те, що нотаріус застосував валютний курс, не передбачений договором позики. Нотаріус безпідставно стягнув суму боргу з урахуванням індексу інфляції.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24 січня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів на суму 244.800 грн, що еквівалентно 30.000 доларів США, виходячи зі встановленого курсу долара США 08 грн.16 коп. за один долар, які ОСОБА_1 зобовязувався повернути ОСОБА_2 у строк до 01 червня 2013 року.

У визначений договором строк суму грошей позичальник не повернув.

Відповідно до пункту 5 умов договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Пунктом 7 договору передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса

20 вересня 2013 року та 15 жовтня 2013 року ОСОБА_2 направляв ОСОБА_1 заяви-нагадування щодо погашення суми заборгованості у розмірі 244.800 грн., втім зобовязання за договором позики не були виконані, грошові кошти не повернуті.

27 січня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на адресу позивача було направлено повідомлення про вчинення виконавчого напису у разі ненадання позичальником доказів про виконання умов договору та сплати заборгованості.

04 березня 2016 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №654 від 24 січня 2013 року, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 361.896 грн.02 коп.

02 квітня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис на суму 356.827 грн.74 коп., з яких: 348.000 грн сума боргу, яка еквівалентна 30.000 доларам США з встановленого курсу продажу долара США комерційними банками м.Дніпропетровська; 2.690 грн.97 коп. індекс інфляції за весь час прострочення; 6.136 грн.77 коп. три проценти річних за період з 01 червня 2013 року по 02 квітня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання, на підставі яких, з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час судового засідання сторонами для долучення до матеріалів справи було надано постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 14 вересня 2016 року, з якої вбачається, що у постанові від 04 березня 2016 року допущено описку та виконавчий напис виданий не приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Виходячи з положень ст.87 Закону України «Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а)нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язань.

Відповідно до п.п.1.1.,3.1.,3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Таким чином, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року).

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Колегія суддів наголошує на тому, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі заяви ОСОБА_2, копії договору позики, копії заяви нагадування про погашення заборгованості (а.с.52-57).

З наданих документів не можливо встановити безспірності заборгованості.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що визначаючи розмір заборгованості у розмірі 356.827 грн. 70 коп., нотаріус, виходячи з вимог пункту 1 договору позики, стягнув 348.000 грн. суми боргу, що еквівалентно 30.000 доларам США.

За змістом положень статей 626,627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Згідно з приписами статей 525,526,629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В той же час, у відповідності до положенні статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», згідно із якою індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Таким чином нотаріус спірним виконавчим написом також стягнув 2.690 грн.70 коп. - як індекс інфляції, не врахувавши, що правовий механізм захисту кредитора від знецінення національної грошової одиниці України вже був використаний ним шляхом врегулювання відповідних положень у кредитному договорі, за якими поверненню підлягала сума у гривні у еквіваленті до долара США.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про прийняття до уваги доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання позову, апеляційної скарги та касаційної скарги в розмірі 1.818 грн.97 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис за №780 від 02 квітня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2) заборгованість у розмірі 356.827 (триста пятдесят шість тисяч вісімсот двадцять сім) грн.74 коп., з яких 348.000 (триста сорок вісім тисяч) грн., еквівалентна 30.000 (тридцять тисяч) доларів США з встановленням курсу продажу доларі США комерційними банками м.Дніпропетровська сума позики, 2.690 (дві тисячі шістсот девяносто) грн.97 коп. - індекс інфляції за весь час прострочення та 6.136 (шість тисяч сто тридцять шість) грн.77 коп. - 3% (три відсотки) річних від простроченої суми, а також витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 5.068 (пять тисяч шістдесят вісім) грн.28 коп, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1.818 грн.97 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6