Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2245/19
19.07.2019 м.Виноградів
У Х В А Л А

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Рішко Г.І., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ластівка Віталій Іванович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на речі придбані за особисті кошти позивача,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ластівка В.І., 18.07.2019 року звернувся у суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на речі придбані за особисті кошти позивача.

Перевіривши позовну заяву на предмет її відповідності вимогам, встановленим ЦПК України, суддя приходить до висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у своїй заяві просить суд визнати за ним право власності на:

- 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме земельної ділянки площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та самого житлового будинку АДРЕСА_1 та які зареєстровані за відповідачкою ОСОБА_2 ;

- речі побутового призначення: телевізор SAMSUNG, 50 дюймів (час придбання 2003 рік); супутникову антену SATURN (час придбання 2003 рік); пральну машину BOSH (час придбання 2005 рік); пральну машину VIRPOOL (час придбання 2016 рік); холодильник SAMSUNG (час придбання 2011 рік); газову плиту INDESIT (час придбання 2011 рік); газовий котел YUNKERS (час придбання 2006 рік); спальню (ліжко, 2-і тумби, шафа-купе) ручна робота на замовлення (час придбання 2011 рік); кухонний стіл (комплект зі столу та 12-ти стільців (час придбання 2011 рік); кутову німецьку ванну (пластикову) розміром 1,50x1,50 м (час придбання 2007 рік), що були придбані за особисті кошти позивача.

Як роз`яснено у пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Проте матеріали позовної заяви не містять доказів щодо погодження з відповідачем зазначеної вартості спірного майна подружжя, як і доказів про дійсну вартість спірного майна на час подачі позову, в тому числі земельної ділянки та всіх вказаних позивачем речей побутового призначення.

Тож, позивачу необхідно зазначити ціну позову з урахуванням ринкової вартості спірного майна. Доказом вартості майна можуть бути: належна оцінка майна, квитанції про придбання, роздруківки оголошень продажу аналогічного майна в районі місцезнаходження спірного майна тощо.

Крім того, позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Також, у матеріалах позову відсутні докази наявності речей побутового призначення, про які він вказує у п.4 прохальної частини позовної заяви.

З огляду на матеріали позовної заяви суд вважає, що відсутність вищенаведених даних порушень є перешкодою для прийняття позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд: визнати за ним право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя (земельна ділянка та житловий будинок) та визнати за ним право власності на речі побутового призначення, які знаходяться у спірному житловому будинку та придбані ним за особисті кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п. 1, 2, 9, 10 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією.

В той же час, позивачем заявлено у позові дві вимоги майнового характеру.

Разом з тим, у порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачем не сплачено судовий збір за кожну позовну вимогу майнового характеру.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України,суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ластівка Віталій Іванович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на речі придбані за особисті кошти позивача - залишити без руху.

Повідомити позивача ОСОБА_1 та адвоката Ластівка В.І., що після отримання копії ухвали їм надається п`ятиденний строк для усунення недоліків.

В іншому разі позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Рішко