Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1087/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15.07.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Роман К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дидинська Богдана Миронівна, до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадковий будинок,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дидинська Б.М., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності на спадковий будинок.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є його дружина, позивачка ОСОБА_1 та матір спадкодавця ОСОБА_1 , відповідачка по справі, яка спадщину не прийняла. Позивачка прийняла спадщину так як на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала з спадкодавцем в спадковому будинку, що підтверджує довідками за № № 74, 75 від 15.03.2019 року, виданими Боржавською сільською радою. Однак позивачка не може оформити спадщину на належне їй спадкове майна через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідачка будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки.

Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилаються позивачі в своїй заяві.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , на який спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, спадкоємцями першої черги після смерті померлого є його дружина, позивачка по справі ОСОБА_1 та матір спадкодавця ОСОБА_1 , відповідачка по справі.

Відповідачка спадщину не прийняла.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд констатує, що позивачка спадщину прийняла відповідно до ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідками за № № 74, 75 від 15.03.2019 року, виданими Боржавською сільською радою, згідно яких на момент смерті спадкодавець проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 разом з дружиною.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті чоловіка 23 березня 2019 року позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Разом з тим листом № 104/01-16 від 23.03.2019 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивачці було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки нею не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду.

Правовстановлюючих документів на будинок спадкодавцем за життя оформлено не було.

Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 198 від 15.03.2019 року та «Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» АДРЕСА_1 , складеного та підписаного керівником суб`єкта господарювання Данко Я . Ю., інвентаризаційна вартість будинку станом на 12 березня 2019 року становить 209069 гривень. Будинок збудовано в 1982 році.

Загальна корисна площа житлового будинку становить 172,1 кв.м, в тому числі житлова 40,4 кв.м.

На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ.А цегла, сарай - літ.Б - цегла, вбиральня літ.Д цегла, вимощення 11- булижник, ворота №1 - металеві, огорожа № 2.

Згідно довідки Боржавської сільської ради № 62 від 26.02.2019 року житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 рахується за чоловіком позивачки ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1261, 1268 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 , загальною корисною площею 172,1 кв.м, в тому числі житловою 40,4 кв.м (житловий будинок літ. А, сарай літ. Б, вбиральня літ. Д, тротуар 1, вимощення 11, ворота №1, огорожа №2 згідно технічного паспорта).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 22.07.2019 року.

ГоловуючийТ. Ю. Левко