КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 759/3717/18

провадження № 22-ц/824/5444/2019

18 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Дубового Олександра Сергійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року в складі судді П'ятничук І.В.,

встановив:

19.03.2018 року ОСОБА_2звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К» (далі - ТОВ «Автобудкомплекс-К») та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») на її користь кошти в сумі 32 363, 65 грн за завдану матеріальну шкоду внаслідок ДТП. Також просила відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн та по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Посилалась на ті підстави, що 19.09.2016 року о 09.11 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, на розв'язці доріг в різних рівнях вул. Набережне шосе та бул. Дружби народів в м. Києві, не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при випередженні не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «BMW330хі», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, що призвело до пошкодження належного їй транспортного засобу.

Постановою Печерського райсуду м. Києва від 15 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автобудкомплекс-К», де працював водієм.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7929499 від 28.03.2016 р.

04.01.2018 року вона звернулась до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак 02.02.2018 року страховиком було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_2 не звернулася із заявою до страховика впродовж одного року з моменту скоєння ДТП. При цьому страховиком не було враховано, що право звернення до страховика виникло лише 15 листопада 2017 року, тобто вже після спливу річного строку з моменту ДТП.

Якщо страховиком відмовлено у відшкодуванні заподіяної шкоди за рахунок страхового відшкодування, виникає обов'язок відшкодування шкоди у власника транспортного засобу, тобто ТОВ «Автобудкомплекс-К».

Згідно висновку №44/16-Є від 30.09.2016 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «BMW330хі», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість матеріального збитку складає 32 363,65 грн.

Ураховуючи викладене, просила позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в сумі 32 363 грн 65 коп., кошти на професійну правову допомогу в сумі 6 000 грн, суму сплаченого судового збору - 704 грн 80 коп., а всього 39 068 грн 45 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Дубовий О.С. просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 рокув частині стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 завданої матеріальної шкоди в сумі 32 363,65 грн, коштів на професійну правову допомогу в сумі 6000 грн, суми судового збору в ромзірі 704,80 грн та ухвалити нове рішення у відповідній частині про відмову в задоволенні позову.

Посилається на ті підстави, що суд першої інстанції неправильно застосував визначення потерпілого у контексті правовідносин між позивачем та страховиком, чим порушив п.п.1.3 ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також зміст п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме встановив інший початок перебігу строку на подання заяви про страхове відшкодування.

Судом першої інстанції не було також враховано застосування п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до постанов Верховного Суду від 11 червня 2018 р. у справі №350/1074/16-ц та від 05 червня 2018 р. у справі №910/7449/17.

Ухвалюючи рішення про стягнення зі страховика витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять акту приймання-передачі наданих послуг, що є підставою для відмови у їх стягненні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Автобудкомплекс-К», посилаючись на відсутність правових підстав для стягнення з нього заподіяної матеріальної шкоди, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.09.2016 року о 09 год. 11 хв., на розв'язці доріг в різних рівнях вул. Набережне шосе та бул. Дружби народів в м. Києві, за участю автомобіля «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, та автомобіля «BMW330хі», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8, власником якого є ОСОБА_2, сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб.

Протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції було складено на обох учасників дорожнього руху.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 10 травня 2017 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в діянні складу адміністративного правопорушення.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Провадження у справі закрито.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7929499 від 28.03.2016 р.

04.01.2018 року ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 02.02.2018 р. позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з пропуском строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» суд першої інстанції виходив з положень ч.2 ст.1187 , ч.1 ст. 990 , ст. 1194 ЦК України та правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі №6-112цс13 у справі по стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченою страховою компанією страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків),визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Правовідносини, які виникли між ОСОБА_2 та ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна ІншурансГруп" не є деліктними, а тому Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону.

У пункті 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов'язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику , який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі №910/7449/17.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що вищевказана ДТП сталася 19 вересня 2016 року, а позивач звернулася із заявою про страхове відшкодування лише 04 січня 2018 року, тобто після пропуску строку на звернення з заявою про страхове відшкодування, встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи позивача про те, що право звернення до страховика у неї виникло лише 15 червня 2017 року, з моменту винесення постанови суду про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, є необґрунтованими.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №753/5293/16-ц, строк, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є присічним і поновленню не підлягає.

Та обставина, що винну у ДТП особу було встановлено судовим рішенням лише 15 червня 2017 року, не дає підстав для висновку, що позивач отримала статус потерпілої особи з моменту визнання судом винною особою водія іншого автомобіля.

Позивач, як власник пошкодженого автомобіля, мала права на звернення до страхової компанії у визначений законом строк з відповідною заявою, проте таким своїм правом не скористалась.

Суд першої інстанції не звернув уваги на підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, жодного мотиву, з яких він визнав таку відмову необґрунтованою, у своєму рішенні не навів та не дав оцінки діям позивача з урахуванням вимог закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування в оскаржуваній частині з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», підлягає скасуванню судове рішення в частині стягнення з вказаної особи витрат по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн, та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ТОВ «Автобудкомплекс-К» сторони не оскаржують, а тому воно в цій частині не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Дубового Олександра Сергійовичазадовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 завданої матеріальної шкоди в сумі 32 363 грн 65 коп., коштів на професійну правову допомогу в сумі 6 000 грн, суми сплаченого судового збору 704 грн 80 коп., а всього 39 068 грн 45 коп. скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна ІншурансГруп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк