Справа № 466/3121/19
У Х В А Л А

про забезпечення позову

15 квітня 2019 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Єзерський Р.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою про забезпечення позову. Просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, а саме:

- квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером: АДРЕСА_2 ;

- нежитлових приміщень 28 площею 55.0 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , позначених по плану цифрою 28 (літера «А-4»), зареєстрованих у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером: 21073448.

Заяву мотивує тим, що 04 грудня 2014 року Галицьким районним судом м. Львова ухвалено рішення (заочне) у справі №461/12624/14-ц за позовом ПАТ «ВіЕс Банку», згідно якого з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 вирішено стягнути солідарно 52 300,47 доларів СІЛА, що в еквіваленті становить 619 754.13 грн. Крім цього, на користь ПАТ «ВіЕс Банку» вирішено стягнути солідарно з відповідачів 3654,00 грн. судового збору.

29.07.2015 року Галицьким районним судом м. Львова стягувану видано виконавчий лист №461/12624/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс БАНК» 623 408,13 грн., на підставі якого Галицьким відділом державної виконавчої служби у м.Львові відкрито виконавче провадження. 21.06.2016 року ОСОБА_1 у касу стягувана ПАТ «ВіЕс БАНК» внесено 619 754, 13 грн. Дана обставина підтверджується квитанцією №740012 від 21 червня 2016 року. Крім цього, 29.06.2016 року у касу стягувана внесено 3654,00 грн. судового збору. Дана обставина підтверджується квитанцією №983028 від 29 червня 2016 року. Сплачено також виконавчий збір і витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 62 404.60 грн.

14.07.2016 року старшим державним виконавцем Галицького ВДВС м.Львова Ільчишин Л.В. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання за виконавчим листом №461 '12624/14-ц про стягнення 623 408,13 грн. (619 754, 13 + 3654,00 грн.).

Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано заходи примусового виконання рішення. Як зазначено у постанові, державним виконавцем встановлено, що боржником сума заборгованості, виконавчий збір і витрати на проведення виконавчих дій сплачені в повному обсязі, що підтверджується квитанціями про сплату основного боргу №740012 від 21 червня 2016 року та 3983028 від

29.06.2016 року та розпорядженням Галицького ВДВС ЛМУЮ про перерахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Отже згідно цієї постанови державного виконавця в повному обсязі виконано рішення Галицького районного суду м. Львова 04 грудня 2014 року у справі №461/12624/14-ц за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №КF47164 від 15.02.2008 року.

Водночас, АТ Таскомбанк як правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк» - надсилає їй повідомлення від 20.03.2019 року про намір набуття права власності на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, а саме: квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером: НОМЕР_1 та нежитлових приміщень 28 площею 55.0 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , позначених по плану цифрою 28 (літера «А-4»), зареєстрованих у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером: 21073448.

Вивчивши подані матеріали заяви про забезпечення позову, вважаю, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано достатніх доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України. Тобто, припущення заявника, що вищезазначене майно може бути відчужене відповідачем іншій особі на момент виконання рішення суду не доведене.

Позивачем не наведено обставин, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні його заяви про забезпечення позову, роз`яснивши йому, що він не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді.

Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вважає її безпідставною, необґрунтованою та передчасною.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Р. Б. Єзерський