Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2135/14-ц

Номер провадження: 2/511/20/19

21 травня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_7 до Роздільнянської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Відділу у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної Державної адміністрації в Одеській області про скасування рішення, про скасування свідоцтва про право власності на землю, про скасування державної реєстрації земельної ділянки, про скасування кадастрового номеру, зобов`язання вчинення певних дій, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Роздільнянської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відділу Державного агентства земельних ресурсів України у Роздільнянському районі Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про скасування рішення, свідоцтва про право власності на землю та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу належить на праві користування земельна ділянка по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності відповідно земельні ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та сторони є суміжним землекористувачами.

ОСОБА_7 зазначав, що йому стало відомо про те, що ОСОБА_4 за рахунок земель загального користування оформила у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0, 0482 га по по АДРЕСА_3 .

При цьому, позивач зауважує, що ОСОБА_4 здійснено капітальне будівництво з влаштуванням бетонного фундаменту та паркану на дорозі по АДРЕСА_3, в наслідок чого остання самовільно захопила земельну ділянку площею 0, 02 га за рахунок земель загального користування.

ОСОБА_7 , посилаючись на те, що ОСОБА_4 створює йому перешкоди в користування провулком для проїзду транспортом, приватизацію вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_4 здійснено без погодженням з ним меж земельної ділянки і кадастрової зйомки, а також у значно більшому розмірі, ніж той, на який вона мала право та за рахунок земель загального користування, а також без відповідного проекту самочинно збудувала металевий паркан на бетонній основі, просив рішення Роздільнянської міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Роздільнянської міської ради» від 24 грудня 2013 року № 1457-VI та свідоцтво на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку від 26 січня 2014 року № НОМЕР_5 скасувати. Також просив зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою територіальної громади площею 0, 02 га по АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу (знесення) самовільно встановленої бетонної огорожі з боку по вул АДРЕСА_1 та повернути територіальній громаді самовільно заняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до земельної ділянки ОСОБА_4

Відповідно до позовної заяви позивач просив:

- скасувати рішення Роздільнянської міської Ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_4 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Роздільнянської міської Ради «від 24.12.2013 року за № 1457-У1»;

- скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 26.01.2014 року за № НОМЕР_5;

- зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою територіальної громади м. Роздільна, площею 0,002 га за адресою АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу самовільно встановленої бетонної огорожі вказаної земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 та повернути територіальній громаді м. Роздільна самовільно зайняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до присадибної ділянки ОСОБА_4 , окрім того стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Роздільнянської міської ради від 24 грудня 2013 року № 1457-VI «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0, 0482 га по АДРЕСА_3 », цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 в натурі ОСОБА_4 , а також свідоцтво про право власності, видане реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26 січня 2014 року № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0, 0482 га по АДРЕСА_3 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , скасовані, а в решті вимог відмовлено. В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , відділу Держземагенства у Роздільнянському районі Одеської області відмовлено. Було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивоване тим, що на момент приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 межі земельної ділянки по АДРЕСА_3 , кадастрова зйомка та розмір, не були визначені та узгоджені із суміжним землекористувачем ОСОБА_7 , а розмір належної їй земельної ділянки збільшився за рахунок земель загального користування та належної позивачу земельної ділянки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року залишене без змін, як ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

14 вересня 2016 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати повністю рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

08 лютого 2018 року Верховним судом касаційна скарга ОСОБА_4 була задоволена. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року було скасовано, справа передана до суду першої інстанції на новий розгляд.

07.03.2018 року цивільна справа надійшла в провадження судді Роздільнянського районного суду Одеської області Панчука А.І., провадження по справі було відкрито з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного провадження.(т.3 а.с.3).

12.04.2018 року за заявою судді Панчука А.І. про задоволення самовідводу був проведений повторний авто розподіл судової справи, та визначено головуючого суддю Ільяшук А.В.(т.3 а.с.36-40).

13.04.2018 року за заявою судді Роздільнянського районного суду Одеської області про задоволення самовідводу був проведений повторний авто розподіл судової справи, та визначено головуючого суддю Іванову О.В.(т.3 а.с.41-49).

16.04.2018 року цивільна справа була прийнята суддею до свого провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 10.05.2018 року.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02.05.2018 року представником відповідача Роздільнянської міської ради Одеської області - О.О. Прибиловим був наданий відзив на позовну заяву у порядку ст.178 ЦПК України, відповідно до якого він вважає, що позивачем не надано доказів, що відповідачами порушено його право на землю і неузгодження межі спірної земельної ділянки та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 зменшило його об`єм прав на земельну ділянку, якою позивач користується і яка не є його власністю і досі належить до комунальної власності територіальної громади міста Роздільна. Окрім того, позов не містить незаперечних доказів порушення прав ОСОБА_7 , міська рада діяла в межах своїх повноважень у відповідності до вимог Закону, тому ґрунтуючись на викладеному просив відмовити в задоволенні позову у повному об`ємі.(т.3 а.с. 62-63).

Підготовчі судові засідання 10.05.2018 року та 31.05.2018 року за клопотаннями відповідача ОСОБА_4 біли відкладені.(т.3 а.с.68;88).

25.05.2018 року та 12.06.2018 року позивачем ОСОБА_7 позовні вимоги уточнювалися та згідно остаточної редакції уточнених позовних вимог позивачем були заявлені наступні позовні вимоги:

- скасування рішення Роздільнянської міської ради «Про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Роздільнянської міської ради» від 24.12.2013 року № 1457-VI;

- скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, видане реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,482га по АДРЕСА_3 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 ;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,4882га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасувати її кадастровий номер НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки;

- зобов`язати Відділ у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати кадастровий номер НОМЕР_2 , зазначений за земельною ділянкою площею 0,048га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати Відділ надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області скасувати Свідоцтво на право власності на земельну ділянку видане реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0482га по АДРЕСА_3 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 ;

- зобов`язати скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0482га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасувати її кадастровий номер НОМЕР_2 .(т.3 а.с.90-99; 147-152).

18.06.2018 року від представника відповідача Роздільнянської міської ради надійшло клопотання, яким він заперечував, щодо останньої редакції уточнених позовних вимог від 12.06.2018 року та просив вимогу про скасування рішення Роздільнянської міської ради залишити без руху.(т.3 а.с.216-217).

Ухвалою суду від 18.06.2018 року по справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 призначена судова земельно - технічна експертиза та провадження по справі було зупинено до отримання висновку експерта.(т.3 а.с. 210-211).

16.08.2018 року з листом № 18-2654 від 08.08.2018 року з ОНДІСЕ м.Одеса надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та доступу до об`єктів дослідження та рахунок за проведення експертизи від 02.08.2018 № 18-2654/52, з яким представник позивача ОСОБА_2 була ознайомлена та отримала 27.08.2018 року.(т.3 а.с.234-237; 238).

29.10.2018 року на адресу суду матеріали цивільної справи були повернуті у зв`язку з невиконанням клопотання експертів про надання додаткових матеріалів та несплати рахунка вартості проведення експертизи.(т.3 а.с.239).

30.10.2018 року провадження по цивільній справі було поновлено з призначенням підготовчого судового засідання на 22.11.2018 року.(т.3 а.с. 241).

22.11.2018 року підготовче судове засідання за заявою представника позивача ОСОБА_1 було відкладено.(т.4 а.с.1).

17.12.2018 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 у справі був замінений неналежний відповідач Відділ Держгеокадастру у Роздільнянсьому районі Одеської області на належного відповідача Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області.(т.4 а.с.27; 31-32).

25.01.2019 року відповідачем Головним Управлінням Держгеокадастру в Одеській області наданий відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що згідно наявної у них інформації від 04.01.2019 № 10/417-19-0.370, відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0482 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі 06.11.2013 року на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості), розробленої ТОВ «ЦЕНТР ПРИВАТИЗАЦІЇ» та заяви гр.. ОСОБА_4 на реєстрацію земельної ділянки від 05.11.2013 року. Крім того, згідно інформації отриманої в результаті інформаційної взаємодії 14.01.2014 року Реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського МУЮ юстиції в Одеській області зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_4 Але, 24.07.2015 року право власності скасовано та одночасно приватним нотаріусом Патраманською Л.М. зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_8 , проте 04.08.2017 року скасовано право власності. Станом на 04.01.2019 року відомості про право власності в Державному земельному кадастрі відсутні. Оскільки серед основних принципів Державного земельного кадастру є внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до Закону, то діючим законодавством України визначено вичерпний перелік підстав для скасування земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, серед яких скасування на підставі рішення суду відсутнє, тому позовна вимога щодо скасування кадастрового номера НОМЕР_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0482, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), такою, що не відповідає положенням чинного законодавства України, а отже, такою що не підлягає задоволенню.(т.4 а.с. 47-51).

Підготовчі судові засідання 19.02.2019 року та 25.02.2019 року були відкладені у зв`язку з неявкою до суду представника позивача ОСОБА_1 та заявою представника позивача ОСОБА_2 (т.4 а.с.146-147; 159;160).

Ухвалою суду від 25.03.2019 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради, за згодою усіх учасників процесу підготовче провадження у справі закрито та призначено відкрите судове засідання на 18.04.2019 року.(т.4 а.с. 168-169; 188-189).

18.04.2019 року судове засідання слуханням відкладено за заявою представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 21.05.2019 року.(т.4 а.с.192-194).

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_2 суду пояснила, що позивач є суміжним землекористувачем з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 З ОСОБА_4 у них існує спір щодо меж земельних ділянок, так як остання винесла за межі своєї земельної ділянки паркан, що створює їм перешкоди в користування провулком для проїзду на транспорті. Крім цього, у них є спір, що до межі, яка безпосередньо проходить між їх ділянками. Однак не дивлячись на наявність цих спорів, які неодноразово розглядались Роздільнянською міською радою, в порушення вимог ст.106 ЗК України, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему №376 від 18.05.2010 року ОСОБА_4 приватизувала земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 розміром 0,0482 га без їх згоди як суміжних землекористувачів. В порушення вимог ст.198 ч.2 ЗК України не погоджувались з ним межі земельних ділянок і під час кадастрової зйомки.

Крім цього вказувала, що розмір земельної ділянки, яку приватизувала ОСОБА_4 значно більший від розміру земельної ділянки, на приватизацію якого вона мала право. ОСОБА_4 в установленому законом порядку в користування було надано 810 кв.м землі на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 19.05.1994 року, від частини земельної ділянки в розмірі 0,0518 га вона відмовилась на користь доньки ОСОБА_5 Вважає, що земельна ділянка ОСОБА_4 збільшилась за рахунок того, що вона самовільно захопила 0,02 га земель загального користування, та земельної ділянки позивача чим обмежила право проїзду до їх житлового будинку і без проекту самочинно збудувала металевий паркан на бетонній основі. Також вказувала невідповідність геодезичної зйомки земельної ділянки ОСОБА_4 , так як господарчі будівлі відповідача знаходяться на межі вздовж металевої огорожі, а згідно плану вони значно відступають від межових знаків. Тому вважає, що відповідач Роздільнянська міська рада не мала права затверджувати технічну документацію ОСОБА_4 , а реєстраційна служба не мала права видавати їй свідоцтво про право власності і тому просила позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав цілком обґрунтованими, наполягав на задоволенні позову, надавши пояснення з підстав предмету та підстав позову, вважав що, без висновку експерта достатньо доказів для винесення рішення про задоволення позову, оскільки межі земельних ділянок сторін мають накладення, в тому числі з земель загального користування; Рішення міської ради винесене без узгодження меж сумісних земельних ділянок, що є порушенням прав позивача та тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що ніяких прав позивача вона не порушує, оскільки користується зазначеною землею вже більше 50 років, у 2010 році дійсно нею була написана заява, щоб землею користувалася дочка. Зазначила, що вона не виходила за межі свого землекористування при будівництві паркану вздовж земельної ділянки по провулку, що засвідчено актами перевірки за участю власника землі - Роздільнянської міської ради. Пояснювала, що між ними як суміжними власниками існує тривалий конфлікт стосовно користування проїздом по провулку , однак вона ніякими діями права ОСОБА_7 не обмежувала та будь-яку земельну ділянку без документів не займала, тому просила в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, додавши, що обґрунтування відмови викладені у відзові. Пояснив, що земельна ділянка ОСОБА_4 збільшилася за рахунок земель загального користування, а не із з боку ОСОБА_7 ; ніякого звуження та перешкод в частині проїзду не існує; неодноразові комісії порушення не встановили, оскільки всі будівлі побудовані в 1973 році, а паркан побудований на том ж самому місці як вказано в межах; оспорюване рішення міська рада винесла в межах своєї компетенції, не порушуючи процедуру та у відповідності до закону; позивач жодного разу самостійно, починаючи з 2014 року, в суді не був, тому його права не порушені, що в сукупності є підставою для відмови в позові.

Відповідач ОСОБА_5 суду пояснила, що з позовними вимогами позивача не згодна, просила в задоволені позову відмовити та зазначала, що вона з матір`ю ОСОБА_4 нічийну землю самовільно не забирали та межі не порушували. Позивач ОСОБА_7 почав будуватися на пустирі, а у них вже на той час стояли повністю побудовані всі споруди,як і паркан, який просто замінився та побудувався на попередньому місці. Самовільно вони ніяких земель не займали та у них на все є рішення відповідних органів. Вказувала, що спірний проїзд на сьогоднішній день є вільним, по ньому всі спокійно їздять.

Представник відповідача Відділу у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - Самсовнова О.В. залишила вирішення вказаного спору на розсуд суду та зазначила, що фактично спір існує з питань користування межами земельних ділянок, а не по документам, тому управління до вказаного відношення не має; вважала, що остаточне рішення є підставою для користування земельною ділянкою.

Заслухавши думку представників позивача, відповідачів та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі є суміжними землекористувачами.

ОСОБА_7 з 20 серпня 1996 року на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 , який розташовано на земельній ділянці площею 880 кв. м, що надана позивачу в користування під будівництво житлового будинку на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 24 листопада 1992 року.

Також позивачу на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 02 грудня 1994 року додатково за вказаною адресою надано в користування земельну ділянку площею 480 кв. м під огородництво, а всього в користування позивачу передано земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 1 360 кв. м, хоча згідно із технічним паспортом на будинок фактично в користуванні позивача на момент проведення інвентаризації будинку в 1996 році була визначена земельна ділянка площею 1 143 кв. м.

Відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності з 15 травня 2009 року належить будинок АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 19 травня 1994 року було надано в користування земельну ділянку площею 810 кв. м по АДРЕСА_1 .

Рішенням Роздільнянської міської ради від 10 серпня 2010 року за № 1245-V «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3 ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» було вирішено надати дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,05га (т. 4 а.с. 80, 172).

На підставі рішення Роздільнянської міської ради від 23 червня 2010 року було припинено право користування ОСОБА_4 частиною земельної ділянки площею 0, 05 га по АДРЕСА_3 та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу Роздільнянської міської ради, присвоєно цій земельній ділянці юридичну адресу: АДРЕСА_3 , яку пізніше передано в користування ОСОБА_5

Таким чином, в користуванні ОСОБА_4 залишилася земельна ділянка, згідно із вищевказаним рішенням Роздільнянської міської ради 19 травня 1994 року в розмірі 310 кв. м (810 кв. м. - 500 кв. м.).

Рішенням Роздільнянської міської ради від 15.11.2012 року № 859-VI «Про розгляд заяви гр.. ОСОБА_4 щодо надання земельної ділянки для ведення городництва в м. Роздільна» було вирішено відмовити ОСОБА_4 у наданні земельної ділянки для ведення городництва у власність в АДРЕСА_3 , у зв`язку з тим, що відповідно до генерального плану м. Роздільна, зазначена земельна ділянка передбачена для проїзду (т. 4 а.с. 175).

Рішенням Роздільнянської міської ради від 11.07.2013 року № 1150-VI « Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки гр.. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» було вирішено надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки загальною площею 0,0482га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м. Роздільна ОСОБА_4 для визначення кадастрового номеру земельної ділянки та внесення відомостей до Держземкадастру . Зобов`язано ОСОБА_4 замовити технічну документацію…(т. 3 а.с. 116).

Також 24 грудня 2013 року рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області № 1457 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 із земель громадської та житлової забудови та передано у власність земельну ділянку загальною площею 0, 0482 га за вище вказаної адресою.

26 січня 2014 на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0, 0482 га по АДРЕСА_3 .

Дана земельна ділянка зареєстрована на ім`я ОСОБА_4 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Всі вищезазначені обставини були встановлені попередніми судовими рішеннями по справі.

Позивач ОСОБА_7 повідомлявся належним повідомленням про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується листом ТОВ «Центр приватизації»; Актом про відсутність ОСОБА_7 вдома, про що він був повідомлений рекомендованим листом 04.09.2013р.; надісланим Укрпоштою рекомендованим листом; Актом обстеження земельної ділянки від 12.08.2013р.; Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 12.08.2013 року (т. 3 а.с. 163, 162, 112, 173; т. 1 а.с. 25-26, 193, т. 2 а.с. 51).

Між сторонами по справі існує довготривалий спір, що підтверджується наявними судовими рішеннями (т. 3 а.с. 42-44, 135-136, т. 2 а.с. 20). При цьому рішенням Роздільнянського районного суду від 23.06.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_12 до Роздільнянської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 , відділу Держкомагенства в Роздільнянському районі про скасування рішення Роздільнянської міської Ради Одеської області про скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено в задоволені позову у повному обсязі, вказане рішення суду не оскаржено та набрало законної сили.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина друга статті 50 Закону України "Про землеустрій").

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною десятою статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 3.12.Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного судувід23 січня 2019 року Справа № 580/168/16-ц; провадження № 61-19526сво18, який узгоджується з думкою суду зазначено, що аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, позивач, звертаючись до суду за захистом порушеного права, зобов`язаний надати докази на підтвердження наявності у нього такого права, при цьому тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду позивач зазначав, що він не погоджував межі земельної ділянки при приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки; в результаті чого остання фактично користується земельною ділянкою більшого розміру (чим вона отримала), вказаний розмір земельної ділянки збільшився за рахунок земель як позивача так і комунальної власності та заявляючи вимоги про визнання неправомірним рішення міської ради щодо встановлення меж та його скасування, з подальшим скасуванням свідоцтва про право власності (яке видано на підставі вказаного рішення), державної реєстрації зазначеної земельної ділянки та усунення перешкод, ОСОБА_7 посилався що вказаним рішенням міської ради та даним державним актом порушується його право на користування земельною ділянкою, яка знаходиться в межах земельної ділянки, на яку ОСОБА_4 отримала державні акти за адресою: АДРЕСА_3 , проте належних беззаперечних доказів на підтвердження своїх вимог, суду не надав.

Окрім того, судом встановлено, що по вказаній цивільній справі Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 року були скасовані попередні рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.(т. 2 а.с. 238-244).

Скасовуючи вказані рішення Верховний Суд зазначив, що суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Також, вказаною постановою ВС також зазначено, що попередніми судами не перевірено межі суміжних земельних ділянок сторін у справі відповідно до даних земельного кадастру, не визначено розташування самих межових знаків, не перевірена наявність факту втручання з боку відповідача у право позивача на користування земельною ділянкою з урахуванням даних земельно-кадастрової документації, не з`ясовано фактичного місця розташування (меж) належної ОСОБА_4 земельної ділянки і не надано оцінки усім доказам, наданим сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Вказано, що висновок судів про те, що конфігурація належної ОСОБА_4 земельної ділянки змінилася безпосередньо по межі із тією земельною ділянкою, що перебуває у користуванні позивача, є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять доказів накладення суміжних земельних ділянок сторін. В матеріалах справи відсутня технічна документація, яка б могла достовірно свідчити про втручання в право позивача на користування земельною ділянкою. При цьому комісією виконавчого комітету Роздільнянської міської ради складено акт обстеження від 12 серпня 2013 року, яким встановлено, що межі належної відповідачу земельної ділянки (виходячи із площі 0,0482 га) не змінювалися, фактично встановлені та закріплені частково існуючим парканом, частково стінами господарських будівель і споруд (1973 року побудови), в тому числі, й з боку присадибної ділянки ОСОБА_7 (а. с. 25).

Зазначено, що за відсутності в матеріалах справи належних доказів, які б могли достовірно свідчити про накладення земельної ділянки, яка надана в користування ОСОБА_4 , на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_7 , висновок судів про втручання з боку ОСОБА_4 у право позивача, як землекористувача суміжної земельної ділянки, є передчасним.

Враховуючи вищенаведене Верховний Суд вказав, що суди дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову всупереч статей 10, 60, 57 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, не дослідили в достатній мірі чи дотримано порядок передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , винесення меж земельної ділянки в натурі на місцевість та узгодження її меж із суміжними землекористувачами, а вказуючи про порушені права позивача, виходили лише із факту збільшення розміру належної відповідачу земельної ділянки, достовірно не з`ясувавши за рахунок чого відбулося таке збільшення, та не спростували, обставин з приводу того, що встановлений ОСОБА_4 паркан, який розмежовує земельну ділянку відповідача, як із землями загального користування так і земельною ділянкою ОСОБА_7 існує значний період часу, на місцевості не переставлявся відповідачем, не роз`яснили сторонам про можливість та необхідність заявити клопотання про проведення відповідної земельно-технічної експертизи або дослідження.

У відповідності до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Тому, на виконання вказаної постанови Верховного Суду, суд, розглядаючи вказану справу, неодноразово роз`яснюючи сторонам положення ст.ст.10, 60, 57 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року та ст.ст.4, 10, 12, 76-82, 109 ЦПК України, відкладаючи слухання справи з наданням можливості неодноразового уточнення позовних вимог, витребування доказів та з`явлення будь-яких клопотань в тому числі щодо призначення експертизи, повністю виконав свій обов`язок щодо сприяння надання сторонами доказів, але представники позивача своїми правами не скористалися, та призначену ухвалою суду від 18.06.18 року вартість експертизи не сплатили, у зв`язку з чим експертиза проведена не була, а в подальшому взагалі від проведення експертного дослідження відмовилися.

У відповідності до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно до ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного суду від 24 квітня 2019 року по справі № 910/11364/17 зроблений правовий висновок, про те, що заявлення двічі клопотання про призначення у справі судової експертизи та, в подальшому, при задоволенні цих клопотань та призначення судом двох експертиз у справі, несплата відповідачем вартості проведення судових експертиз, що стало підставою для нездійснення експертною установою відповідних досліджень, може бути розцінено Судом як дії, які свідчать про зловживання відповідачем процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення розгляду справи та чинення перешкод у своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Тому, з урахуванням вказаних норм процесуального законодавства та правового висновку ВС, суд вважає, що представники позивача, не створивши умови для своєчасного, всебічного та повного встановленню всіх обставин справи та не скориставшись своїми правами щодо надання суду переконливих доказів на обгрунтування позовних вимог і від участі в проведенні експертизи ухилившись, не сплативши її вартість, фактично зловживаючи процесуальними правами та навмисно затягуючи вирішення спору по суті без надання будь-яких доказів, при цьому двічі звертаючись до суду з одним предметом спору (рішення суду від 23.06.2014р. - тільки змінюючи учасників спору), тому вказане є, в тому числі навмисним затягуванням та перешкоджання здійснення розгляду справи по суті, а тому всі негативні наслідки не вчинення процесуальної дії, а саме не проведення експертизи та не доведення своєї позиції по справі (яка перебуває на розгляді суду з 21.07.2014р.), повністю покладаються на вказану сторону.

Суд вважає, що наявні в матеріалах справи численні Акти щодо обстеження земельних ділянок (які протирічать один одному), без сукупності іншої належної, допустимої та достатньої доказової бази, не є безумовною підставою для задоволення позову та до уваги судом не можуть бути прийняті.

Оскільки, скасовуючи рішення попередніх інстанцій касаційний суд вказав на необхідність з`ясування питання щодо меж земельних ділянок відповідача ОСОБА_4 із суміжними землекористувачами; накладення суміжних земельних ділянок сторін в тому числі і паркану та необхідністю проведення відповідної земельно-технічної експертизи або дослідження, а сторона позивача вказані обставини не довела, тому суд вважає, що всі негативні наслідки неподання доказів належить покласти на сторону позивача.

Приймаючи до уваги, що діючим законодавством передбачено, що акт визнається недійсним тільки у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, при цьому сама по собі відсутність погодження меж у разі виникнення спору не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним, тому суд вважає, що позовні вимоги представниками позивача недоведені та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що позовні вимоги про скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, усунення перешкод в користування земельної ділянки та зобов`язання вчинення певних дій є похідними від основної вимоги про скасування рішення міської ради щодо встановлення меж земельної ділянки, яка не підлягає задоволенню, тому суд вважає, що дані вимоги також не підлягають задоволенню, та окремому обґрунтуванню висновків про прийняте рішення з цього приводу не потребують.

Позивач при зверненні до суду первісно сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн., надалі ним було сплачено 912,81грн., за забезпечення позову, в подальшому позовні вимоги позивачем уточнювалися та доповнювалися додатковими вимогами, але судовий збір при цьому не сплачувався. Отже, судом були враховані заявлені позивачем несплачені три позовні вимоги та визначена сума судового збору (3х768,40грн.), яка складає до сплати 2305,20 грн.

У відповідності до ч.1, п.2 ч.2 ст.141КПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 2,4,7, 8, 11,12,19, 76-82, 109,141,211, 258-259, 263-265,352;354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимогах ОСОБА_7 до Роздільнянської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Відділу у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної Державної адміністрації в Одеській області про скасування рішення, про скасування свідоцтва про право власності на землю, про скасування державної реєстрації земельної ділянки, про скасування кадастрового номеру, зобов`язання вчинення певних дій, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 виданий Роздільнянським РВУМВС України в Одеській області 17.12.2002 року, ІПН НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 2 305 (дві тисячі триста п`ять гривень) 20 копійок. (Стягувач: Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, . Реквізити для зарахування до державного бюджету: отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 30.05.2019 року.

Суддя: О. В. Іванова