Справа № 504/3707/15-ц
провадження №2/504/1585/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді - Вінської Н.В.,

за участю секретаря - Білаш А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2015 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №ICKGMCUI.124280.003 від 30.04.2013 року, ОСОБА_1 отримав платіжну картку із встановленим лімітом в розмірі 2000,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Відповідач порушив умови кредитного договору і має заборгованість, яка станом на 23.09.2015 року становить 12506,11 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов.

Позивач додатково подав заяву про звільнення від сплати судового збору, мотивуючи це тим, що ПАТ «ВБР» перебуває у скрутному матеріальному становищі, не здійснює діяльності та не отримує прибутку.

05.10.2015 року, провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду.

01.11.2018 року, залучено ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до участі у справі як правонаступника позивача ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку".

Представник ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву в якій зазначив, що позов не визнає та згоден сплатити лише суму основного зобов`язання в розмірі 4225,60 грн. Додатково зазначив, що він є інвалідом другої групи, переніс тяжку операцію та на теперішній прикутий до ліжка.

Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.04.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем по справі був укладений кредитний договір №ICKGMCUI.124280.003, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 23.09.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту перед банком у сумі 12506,11 грн., яка складається з наступного: 1507,33 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 2718,27 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 92,61 грн. - поточна заборгованість за процентами, 3505,25 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 4682,65 грн. - сума пені.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч 1 ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Так, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

З огляду на вказані положення, враховуючи те, що відповідачу нараховано 4682,65 грн. що в три рази перевищує суму залишку заборгованості за тілом кредиту, а також те, що відповідач є пенсіонером та інвалідом 2 групи безстроково з 2013 року, суд вважає, що нарахування пені в розмірі, що перевищує борг за тілом кредиту, не відповідає вимогам розумності та справедливості та спираючись на внутрішнє переконання вважає можливим звільнити відповідача від виплати пені , тим самим задовольнивши позовні вимоги частково.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі - 7823,46 грн., яка складається з наступного: 1507,33 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 2718,27 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 92,61 грн. - поточна заборгованість за процентами, 3505,25 грн. - прострочена заборгованість за процентами

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з того, що первісним позивачем судовий збір сплачено не було, а відповідач є інвалідом ІІ групи безстроково про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 /а.с.71/, тому на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України та п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за можливе компенсувати судові витрати за рахунок держави.

На підставі ст.ст.257, 258, 261,525, 526, 530, 533, 549, 624, 629, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.ст. 141, 259, 263-265, 268, 272, 280, 282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" заборгованість за кредитним договором №ICKGMCUI.124280.003 від 30.04.2013 року на загальну суму 7823 (сім тисяч вісімсот двадцять три) гривні 46 копійок, яка складається з наступного: 1507,33 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 2718,27 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 92,61 грн. - поточна заборгованість за процентами, 3505,25 грн. - прострочена заборгованість за процентами

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів до апеляційного суду Одеської області відповідно до ч. 1 ст. 354 та ст. 355 ЦПК України .

Відповідно до пункту 15.5 перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017 року до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя: Н.В. Вінська