ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України
23 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13081/18
Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/787/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.

секретар: Кривопиша Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виключення житлової квартири з числа службових,

третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова,

дата та місце складання повного тексту рішення: 04 квітня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виражене у формі п.3.1.1 рішення виконавчого комітету від 15 листопада 2018 року №555, яким відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові виконком відмовив квартирно-експлуатаційному відділу м.Чернігова у зміні статусу службової трикімнатної житлової квартири площею 4,6 к.в.м по АДРЕСА_1 та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю ОСОБА_1 ; зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення, щодо виключення з числа службових житлових приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та закріпити її за родиною підполковника ОСОБА_1 для постійного проживання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради порушено право позивача на забезпечення постійним житлом, що гарантоване Конституцією та законами України; дане рішення ухвалено незважаючи на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2018 року по справі №750/5798/18, яким визнано протиправним попереднє рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17 травня 2018 року №214, яким також відмовлено КЕВ м.Чернігова у зміні статусу службової квартири / АДРЕСА_2 та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю ОСОБА_1 ; Положення про виключення з числа службових житлових приміщень в м.Чернігові, затвердженому 26 квітня 2018 року Чернігівською міською радою, є протиправним оскільки у Чернігівської міської ради відсутні повноваження видавати нормативні акти по врегулюванню правових відносин стосовно виключення з числа службових житлових приміщень; Положення не відповідає Конституції України та законам України в сфері, яка саме і регулює порядок виключення житлових приміщень з числа службових.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним і скасовано пункт 3.1.1 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №555 від 15 листопада 2018 про відмову у виключенні з числа службових жилих приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради у місячний строк від дня набрання рішенням суду законної сили ухвалити рішення про виключення даної квартири з числа службових жилих приміщень, надати їй статус житлової квартири та закріпити за ОСОБА_1 з одночасним зняттям його з квартирної черги.

Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Силах України від 29 грудня 2017 року №826 надано спірну квартиру у постійне користування ОСОБА_1 із зняттям його з квартирного обліку, при вирішенні статусу квартири були дотримані вимоги чинного законодавства, що позивач має понад 20 років вислуги на військовій службі, з 2004 року перебуває в черзі на отримання житла, набув право на першочергове отримання житла, проте, позбавлений отримати це житло як постійне внаслідок прийняття відповідачем незаконного рішенням про відмову у зміні статусу службової житлової квартири, в зв`язку з чим, грубо порушуються права та інтереси позивача. Суд зазначив, що позивач, як особа, права якого були грубо порушені, не мав іншої можливості, ніж звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у цього органу за законом не існує, саме суд має право зобов`язати цей орган вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача та прийшов до висновку, що захистити порушене право ОСОБА_1 на житло можливо саме у спосіб, вибраний позивачем, крім того, такий засіб правового захисту є ефективним в розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник Виконавчого комітету Чернігівської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач хоча й перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов з 03 червня 2004 року, проте він лише за №169, а в першочерговій черзі з 08 вересня 2017 року лише за №541 як учасник бойових дій, а у разі якщо час зарахування на облік військовослужбовців збігається за однією датою, черговість серед них визначається відповідно до часу перебування (проходження) на військовій службі (за вислугою років) чи/або часу набуття права на пільги (п.9 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом МОУ України від 31 липня 2018 року №380). У зв`язку з чим вважає, що судом викривлена інформація, зокрема зазначено, що Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2018 року встановлено, що житлова квартира за адресою АДРЕСА_1 придбана виключно за рахунок коштів Міністерства оборони України та в подальшому була передана на баланс громади м.Чернігова. Вказана квартира була виділена як службова підполковнику ОСОБА_1 та його сім`ї і відповідає нормам законодавства, встановленим для населеного пункту (м.Чернігів). Підполковник ОСОБА_1 перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (м.Чернігів) з 03 червня 2004 року, на першочерговій з 08 вересня 2017 року, як учасник бойових дій, АТО. Відповідно до витягу з послужного списку особової справи підполковник ОСОБА_1 має вислугу в Збройних Силах України 20 років 7 місяців 25 днів.

Особа, яка подає апеляційну скаргу посилається на те, що вислуга має значення, але значна кількість осіб має значно більшу вислугу ніж позивач, однак суд даного не врахував.

Представник відповідача звертає увагу, що спірна квартира передана не на баланс, а у комунальну власність територіальної громади м.Чернігова згідно рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №245 від 23 вересня 2015 року.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що судом проігноровані норми законодавства щодо черговості надання громадянам жилих приміщень, які були порушені, а протиправними діями комісії з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України, в процесі розгляду питання виключення квартири з числа службових та надання її позивача для постійного проживання зафіксованими в протоколі комісії №826 від 29 грудня 2017 року, порушено норму обов`язковості дотримання черговості квартирного обліку, які виявили бажання на отримання цього житла, що залишилось поза увагою суду. Вважає дії КЕВ м.Чернігова незаконними, оскільки не дотримано черговості розподілу квартир.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зауважує, що Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган уповноважений здійснювати державне управління у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду та має завдання забезпечити додержання порядку розподілу жилої площі та порядку надання громадянам жилих приміщень прийняв законне рішення 15 листопада 2018 року №555, оскільки МОУ встановило цільове призначення спірного житла для службового забезпечення житлом військовослужбовців.

Вказує, що цитуючи норму п.3.5 Інструкції №737 судом не враховано обов`язкову норму щодо надання наказу начальника гарнізону, якого не було. Також зазначає, що судом не вірно процитовано норму п.2.2 даної Інструкції.

Відповідач вважає висновок суду про вирішення комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ 29 грудня 2017 року надати для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку службової квартири в якій проживає родина підполковника, помилковим, оскільки комісією лише вирішувалось питання про список військовослужбовців квартири яких пропонується виключити з числа службового житла Міністерства оборони України, а не надання в постійне проживання. Крім того, пропозиції Комісії є остаточними тільки для начальника гарнізону, керівника КЕВ.

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу вважає, що саме КЕВ м.Чернігові має бути належним позивачем, оскільки відмова рішенням ВК ЧМР була саме відносно КЕВ м.Чернігова, проте відділ не оскаржував рішення виконавчого комітету. Звертає увагу, що жодної норми, яка б порушувала норми законодавства, помилково вважаючи незаконним рішення ВК ЧМР судом в рішенні не наведено та навпаки не враховано наявність доказів, що свідчать про значну потребу у житлі інших громадян, як не враховано, що розслужбовуване поза чергою житло для постійного проживання не може надаватись. Обов`язок забезпечення житлом згідно черговості для постійного проживання покладається на Міністерство оборони України, яке отримує фінансування на ці цілі. Розподіл квартир для постійного та службового проживання визначається Міністерством на стадії будівництва або купівлі

Відповідач звертає увагу, що ніхто право позивача користуватися спірною квартирою не оспорює, оскільки це право надане державою довічно, так як має стаж служби понад 20 років і не підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, проте інше житло позивач має право отримати лише у відповідності з чергою. Більш того, зняття з квартирного обліку, як і постановка на облік, є виключною компетенцією житлової комісії військової частини та не узгоджується з компетенцією Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, оскільки він не знімає з обліку військовослужбовців військової частини.

Також відповідач зауважує, що згідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, підприємство, яке звертається з клопотанням про виключення жилого приміщення з числа службового, має обґрунтувати, чому відпала потреба в такому його використанні, однак КЕВ м.Чернігова не обґрунтовано таке звернення в рамках закону. Положенням про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові, яке є чинним, визначено також, що жиле приміщення може бути виключено з числа службових, якщо воно вільне, у використанні як службового відпала потреба; з яких не можуть бути виселені громадяни без надання інших жилих приміщень відповідно до ст.125 ЖК Української РСР, за умови проживання ними не менше десяти років у цьому службовому приміщенні; надані наймачам таких приміщень, які перебувають на обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов, та в порядку черговості набули право на одержання жилого приміщення. Дані норми не досліджено та не проаналізовано судом першої інстанції.

Не погоджується відповідач і з долучення судом до матеріалів справи доказів, які є неналежними, оскільки не стосуються предмету доказування, які свідчать про надання іншим особам дозволу у зв`язку з проживанням більше 10 років, натомість ОСОБА_1 прожив у квартирі тільки 4 роки. Більш того, виключення квартири з числа службових є правом ВК ЧМР, а не обов`язком.

Крім того, відповідач звертає увагу, що судом не проаналізовано судову практику при розгляді даних категорій справ.

У наданий судом строк представник ОСОБА_1 адвокат Акуленко В.М. подав відзиву на апеляційну скаргу в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради без задоволення.

Представник позивача зауважує, що посилання відповідача на порушення черги на отримання житла не мають ніякого відношення до предмету спору по даній справі та не відповідає вимогам ЖК України. Звертає увагу, що ЖК України та Порядок надання службових квартир та порядок виключення з числа службових не делегують норму щодо компетенції органів місцевого самоврядування по визначенню саме механізму та порядку виключення з числа службових житлових приміщень. Не погоджується і з наданим відповідачем списком військовослужбовців, які на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, мають переважне право від ОСОБА_1 на отримання житла, оскільки більшість з них вже отримали житло від держави.

ОСОБА_2 звертає увагу, що Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові, затверджено рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року, в той час як спірні відносини між позивачем та відповідачем склалися ще 26 січня 2018 року. Крім того, затверджуючи дане Положення відповідач перевищив свої повноваження, визначені ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Щодо твердження апелянта про відсутність правових підстав у виключенні квартири АДРЕСА_2 із числа службових, ОСОБА_2 зазначив, що всі обов`язкові умови, визначені в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членам їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року №737, виконано. Зокрема ОСОБА_1 перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов з 03 червня 2004 року, в квартирі проживає родина ОСОБА_1 з 4 осіб, що відповідає нормам законодавства, наявне станом на день розгляду клопотання про зняття статусу службової с житлової квартири у військовослужбовця вислуги не менше 20 років.

Щодо посилання апелянта на право, а не обов`язок, органу місцевого самоврядування чи його виконавчого органу на виключення квартири з числа службових, адвокат зазначив, що відповідно до ст.23 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року посадові особи і громадяни, винні в порушенні законодавства про соціальний захист ветеранів війни та їх сімей, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Представник вказує, що на місцеві органи самоврядування нормами закону не покладено контроль щодо квартирного обліку військовослужбовців та забезпечення їх житлом. Комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ протоколом від 29 грудня 2017 року №226 було надано дозвіл на виключення з числа службового житла Міністра оборони України спірної житлової квартири підполковнику ОСОБА_1 , тобто прийнято рішення, що відсутня потреба у її подальшому використанні, як службового житла.

Представником Виконавчого комітету Чернігівської міської ради подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу та зазначено, що у відзиві не спростовано доводів апеляційної скарги, щодо незаконності протоколу комісії гарнізону, заявлення позову ОСОБА_1 , як неналежним позивачем, оскільки оскаржуване рішення приймалося стосовно КЕВ м.Чернігова; виключення службових квартир тільки на підставі клопотання підприємства, а не звернення наймача ОСОБА_1 ; не врахувано наданих доказів про наявність потреби у подальшому використанні службового житла та наявності черги на отримання постійного та тимчасового житла; обов`язкового застосування чинного Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові; покладення функції постановки/зняття з квартирного обліку тільки на житлові комісії, а не на виконавчий комітет; врахування закріпленого обов`язку надавати житло для постійного проживання МОУ у порядку черговості як органом, що отримує фінансування на реалізацію Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей»; забезпечення збереження фонду службового житла та його використання за цільовим призначенням. Представником викладені обставини та доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та відповіді на відзив, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зарахований на військову службу 25 липня 1997 року, що підтверджується довідкою Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту від 20 лютого 2018 року. Станом на дату видачі довідки має вислугу в збройних Силах України 20 років 7 місяців 25 днів Згідно ( а.с.16 т.1).

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.9 т.1) та перебуває на військовій службі в Північно-Східному територіальному управлінні внутрішнього аудиту, м.Чернігів (а.с.44 т.1)

Підполковник ОСОБА_1 перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (м.Чернігів) з 03 червня 2004 року, на першочерговій з 08 вересня 2017 року, як учасник бойових дій, АТО (а.с.47 т.1). Відповідно до витягу з послужного списку особової справи підполковника ОСОБА_1 він має вислугу в Збройних Силах України 20 років 7 місяців 25 (а.с.45-46 т.1).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17 вересня 2014 року №260 вирішено затвердити спільне рішення адміністрацій і профспілкових комітетів підприємств, організацій, житлових комісій про виділення житлової площі та видати ордер ОСОБА_1 на службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , на сім`ю з чотирьох осіб (він, дружина, дочка, батько), без зняття з квартирного обліку. Проживали у службовій двокімнатній квартирі АДРЕСА_4 (а.с.51 т.1)

Згідно даних відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду від 20 грудня 2018 року вих.№889 ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету міської ради від 17 вересня 2014 року №260 виділено службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 42,5. На даний час ОСОБА_1 , сім`єю з 4 осіб (він, дружина, дочка, батько дружини), перебуває на квартирному обліку у КЕВ м.Чернігова на загальних підставах з 3 червня 2004 року за №181 тау першочерговому списку, як учасник бойових дій з 08 вересня 2017 року з №553 (а.с.39 т.1).

ОСОБА_1 звернувся з рапортом до начальника КЕВ м.Чернігова про розгляд питання виключення з числа службових спірної житлової квартири ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.40 т.1).

З Протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ від 29 грудня 2017 року комісією затверджено список військовослужбовців, квартири яких пропонується виключити з числа службового житла МОУ, серед яких і квартира, в якій проживає сім`я ОСОБА_1 (а.с.13-14 т.1).

Чернігівська міська рада листом від 16 лютого 2018 року вих.№1-27/20-839 повідомила КЕВ м.Чернігів, що в клопотанні КЕВ про виключення житлових приміщень з числа службових не достатньо мотивовано підстави їх виключення із службового житла, а саме докази відсутності потреби у його подальшому використанні. Виключення квартир з числа службових є правом виключно органу місцевого самоврядування чи його виконавчого органу, а не його обов`язком. При переведенні квартир із службових у житлові порушуються інтереси держави щодо збереження фонду службового житла та створюються умови для громадян щодо безпідставного відчуження державного майна (а.с.88 т.1). Також міською радою надані витяги з рішень виконавчого комітету, якими клопотання КЕВ м.Чернігова були задоволені та переведені квартири в статус житлових (а.с.89, 90, 91-92 т.1), список загальної черги військовослужбовців станом на 15 травня 2018 року (а.с.93 т.1)

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана виключно за рахунок коштів Міністерства оборони України та в подальшому була передана на баланс громади м.Чернігова. Вказана житлова квартира, була виділена як службова підполковнику ОСОБА_1 та його сім`ї і відповідає нормам законодавства, встановленим для населеного пункту (м.Чернігів).

Підполковник ОСОБА_1 перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (м.Чернігів) з 03 червня 2004 року, на першочерговій з 08 вересня 2017 року, як учасник бойових дій, АТО. Відповідно до витягу з послужного списку особової справи підполковника ОСОБА_1 він має вислугу в Збройних Силах України 20 років 7 місяців 25 днів.

Листом ТВО начальника КЕВ м.Чернігів майора Гунько Я.В. від 04 січня 2018 року №20 було направлено на адресу Чернігівської міської ради клопотання стосовно винесення рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради про виключення квартир із числа службових і надання їм статус квартир для постійного проживання, серед яких службова житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , учасника бойових дій (а.с.15 т.1).

Проте відповідачем ніякого рішення по розгляду вказаного клопотання не було прийнято.

Листом від 26 січня 2018 року начальника КЕВ направлено повторне клопотання про розгляд зазначеного вище питання (а.с.86-87 т.1).

Відповідач 17 травня 2018 року ухвалив рішення №214, пунктом 3.2 якого відмовив у задоволенні вимог третьої особи про зміну статусу квартири, при прийнятті вказаного рішення послався на Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року №30/VІІ-7.

Вирішуючи спір суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнив частково, визнав протиправним і скасував п.3.2 Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17 травня 2018 № 214 про відмову у виключенні із числа службових жилих приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_1 ; зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

Дані обставини встановлені рішенням суду (а.с.5-8 т.1) та на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Оскільки рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2018 року виконавчий комітету Чернігівської міської ради зобов`язано розглянути клопотання начальника КЕВ м.Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , то дане питання розглянуто повторно та рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 листопада 2018 року №555 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, соціальний квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів, на підставі пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 12.2 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року №30/VII-7, КЕВ м.Чернігова відмовлено у зміні статусу службової трикімнатної квартири АДРЕСА_5 , та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю ОСОБА_1 . Зазначено, що квартира виділялась згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 17 вересня 2014 року №260 (а.с.4 т.1).

Також в матеріалах справи наявний ордер на жиле приміщення від 24 вересня 2014 року (а.с.41 т.1), довідка з місця проживання (а.с.42 т.1), довідка, що станом на 11 серпня 2017 року ОСОБА_1 має вислугу в Збройних Силах України 20 років 0 місяців 17 днів (а.с.43 т.1), витяг з протоколу №8 засідання житлової комісії Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту від 14 серпня 2017 року де вирішено не заперечувати проти виключення із числа службових квартири АДРЕСА_2 , у якій проживає сім`я ОСОБА_1 (а.с.48 т.1).

Наказом МОУ від 08 липня 2010 року №354 «Про організацію роботи комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України затверджено склад комісії та положення про комісію (а.с.94-95, 96-97, 98 т.1)

Вбачається також, що лише рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року затверджено Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові (а.с.49-50 т.1).

Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради до апеляційної скарги додано лист заступника Міністра оборони України Шевчука О. від 29 травня 2018 року в якому повідомлено про значну потребу у службовому житлі у Чернігівському гарнізоні (а.с.167 т.1), заяву начальника штабу ВЧ НОМЕР_1 від травня 2018 року про прийняття рішення зняття статусу службової з квартири АДРЕСА_6 (а.с.168 т.1), копії ордерів виданих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.169, 170 т.1), копії витягів з рішень ВК ЧМР про виділення житлової площі та видачі ордерів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.171, 172 т.1), списки загальної черги військовослужбовців Чернігівського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку станом на 01 січня 2019 року (а.с.173-235 т.1), узагальнені списки військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) та користуються правом першочергового одержання житла Чернігівського гарнізону станом на 01 січня 2019 року (а.с.236-255 т.1), список військовослужбовців, які потребують забезпечення службовим житлом згідно книг реєстрації службових рапортів у військових частинах Чернігівського гарнізону (м.Чернігів) (а.с.256-261 т.1), витяг з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №245 від 23 вересня 2015 року про передачу у комунальну власність територіальної громади м.Чернігова житлового фонду та об`єктів соціальної інфраструктури, серед яких спірна квартира АДРЕСА_2 (а.с.262 т.1), витяг з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 квітня 2015 року про надання згоди на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м.Чернігова житлового фонду та об`єктів соціальної інфраструктури, серед яких квартира АДРЕСА_2 (а.с.263 т.1).

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Житловим кодексом Української PCP, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членам їх сімей жилими приміщеннями, Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37 (зі змінами).

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою таорганами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст.118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Згідно з пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого постановою Ради Міністрів від 04 лютого 1988 року № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Згідно п.2.2 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577, Міністерстві оборони України всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням командира військової частини, погодженим з начальниками відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

У статті 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією України, не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Оскільки положення статті 22 Конституції України забороняють законодавцю погіршувати становище людини у суспільстві та закріплюють принцип недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, то не можуть бути звужені не тільки конституційні, а й усі права та свободи, передбачені законами України (відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України ці права та свободи так само, як і їх гарантії, визначаються виключно законами України), та зміст і обсяг конституційних прав і свобод розкривається не тільки в Основному Законі України, а й в інших законах України.

Приймаючи рішення про відмову виключити спірне житло з числа службового виконавчий комітет Чернігівської міської ради послався на пункти 5.1, 5.2, 5.3, 12.2 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові, однак, даним Положенням обмежуються права ОСОБА_1 , адже Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка була чинна на час подання позивачем рапорту про виключення квартири з числа службових, обов`язковою умовою для даної дії зазначено лише перебування військовослужбовця на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту. Нова Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка чинна з жовтня 2018 року, тобто на момент винесення рішення відповідачем, передбачено єдину умову на підставі якої житло може бути виключено з числа службових перебування на обліку та в порядку, визначеному даною інструкцією.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справах «Дакус проти України» («Dakus v. Ukraine») від 14 грудня 2017 року, заява № 19957/07; «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 2 березня 2011 року, заява № 30856/03; «Садов`як проти України» («Sadovyak v. Ukraine») від 17 травня 2018 року, заява № 17365/14.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги, що позивач перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов з 03 червня 2004 року лише за №169, а в першочерговій черзі з 08 вересня 2017 року лише за №541 як учасник бойових дій; що вислуга має значення, але значна кількість осіб має значно більшу вислугу ніж позивач, однак суд даного не врахував; що судом проігноровані норми законодавства щодо черговості надання громадянам жилих приміщень не спростовують висновку першої інстанції, оскільки черговість отримання житла не є предметом розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира передана не на баланс, а у комунальну власність, не впливають на суть рішення.

Доводи особи, яка подає апеляційну скаргу, що відповідачем винесено законне рішення 15 листопада 2018 року №555, оскільки МОУ встановило цільове призначення спірного житла для службового забезпечення житлом військовослужбовців, не заслуговують на увагу, адже Законом передбачено можливість виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом та КЕВ м.Чернігові у встановленому порядку звернувся з клопотанням до ВК ЧМР.

Доводи апеляційної скарги, що саме КЕВ м.Чернігові має бути належним позивачем, оскільки відмова рішенням ВК ЧМР була саме відносно КЕВ м.Чернігова, не приймаються судом до уваги, оскільки виділена квартира була надана у службове користування саме родині ОСОБА_1 та саме його права, як голови родини, були порушені відмовою у переведенні з службового до житлового. Посилання відповідача, що ніхто право позивача користуватися спірною квартирою не оспорює, оскільки це право надане державою довічно, не заслуговують на увагу з цих же підстав.

Посилання відповідача на п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, не заслуговують на увагу, оскільки порядок виключення житла з числа службових визначено Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Доводи апеляційної скарги, що Положенням про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові, яке є чинним, визначено також, що жиле приміщення може бути виключено з числа службових, якщо воно вільне, у використанні як службового відпала потреба; з яких не можуть бути виселені громадяни без надання інших жилих приміщень відповідно до ст.125 ЖК Української РСР, за умови проживання ними не менше десяти років у цьому службовому приміщенні; надані наймачам таких приміщень, які перебувають на обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов, та в порядку черговості набули право на одержання жилого приміщення, не спростовують правильний висновок суду першої інстанції. Так, статтею 64 Конституції України передбачено принцип заборони свавільного обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно з цим принципом наявні певні межі цих прав і свобод, які мають визначатися лише Конституцією України. Із системного аналізу статей 8, 64 Основного Закону України випливає, що якщо будь-який закон чи нормативно-правовий акт передбачає певні обмеження (або скасування) тих чи інших прав і свобод людини і громадянина, крім тих, що визначені Конституцією України, то ці обмеження не є правомірними, суперечать Конституції України, тому не повинні братися до уваги.

В той же час, згідно пункту 5 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові за пропозицією громадської комісії з житлових питань Чернігівської міської ради з числа службових приміщень можуть бути виключені наступні жилі приміщення: 5.1 вільні житлові приміщення, у використанні яких як службових відпала потреба; 5.2 з яких не можуть бути виселені громадяни без надання інших жилих приміщень відповідно до статті 125 Житлового кодексу Української РСР, за умови проживання ними не менше десяти років у цьому службовому приміщенні; надані наймачам таких приміщень, які перебувають на обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов, та в порядку черговості набули право на одержання жилого приміщення (одержання житла для постійного проживання).

Отже, апеляційний суд не приймає до уваги Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові, затверджене рішенням Чернігівської міської ради, оскільки воно обмежує права позивача по справі, зокрема підпунктом 5.2.

Інші доводи відповідача зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права, та їх суб`єктивного тлумачення.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 р.

Головуючий: Судді: