ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1787/19 Справа № 202/7293/17 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство Кредитпромбанк, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання іпотечного договору припиненим

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання іпотечного договору припиненим в порядку захисту прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, посилалася на те, що 11.04.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №140.05/298-КМК-07, згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 150 000,00 дол. США зі строком їх повернення до 10.04.2012 року. Згідно з додатковим договором №1 від 20.07.2009 року до кредитного договору №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року процедура та умови надання ОСОБА_6 в майбутньому кредитів в рамках невідновлювальної траншевої кредитної лінії у національній валюті України або в іноземних валютах в межах загальної суми 190 000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено іпотечний договір №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007 року, згідно з умовами якого остання надала в іпотеку наступне майно: житлова квартира №3, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, вул. Щербини, буд.4, та складається з 3-х кімнат, загальною площею 40,1 кв.м., кухня 11,8 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., ванна кімната 2,63 кв.м., лоджія 2,8 кв.м., коридор 8,0 кв.м. та 1,7 кв.м., що належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, від 11.04.2007 року за реєстром №335. 14.02.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Договір про внесення змін №140.05/298-ЗМК/2-07 ДУ1 до іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007 року. Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 реєстровий номер 1441, укладеного між ПАТ «Кредипромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року, іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007 року, іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007 року, договору застави №140.05/298-ЗМК/3-07 від 11.04.2007 року та договору поруки №140.05/298-ПМК-07 від 11.04.2007 року. Позивач вважає наявність у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 26.06.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитромбанк» безпідставними, необґрунтованим та незаконними. Позивач вважає, що вказані банком правочини не відповідають вимогам законодавства, які регулюють відносини щодо факторингу та не доводять законність набуття ПАТ «Дельта Банк» такого права. Договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року (договір факторингу), було укладено в період обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та договором забезпечення від 11.04.2007 року та додатковими угодами до них, на яких частково базується таке відступлення, до особи боржника, яка не являється субєктом господарювання, тобто не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки боржником за угодою про відступлення права грошової вимоги є фізична особа, що є порушенням чинного законодавства. А відтак, не має законних підстав стверджувати про набуття ПАТ «Дельта Банк» прав і обовязків як нового кредитора так і іпотекодержателя / заставодержателя за вказаним кредитним договором та договорами забезпечення від 11.04.2007 року та додатковими угодами до них. Вважає, що при проведенні державної реєстрації було порушено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 не мала повноважень та жодних правових підстав для прийняття рішення про реєстрацію права вимоги за договором іпотеки/ застави, про внесення записів про іпотеку та заборону відчуження предмету іпотеки, оскільки не вправі здійснювати свою нотаріальну діяльність за межами нотаріального округу. Недійсність договору про відступлення права вимоги від 26.06.2013 року зумовлює недійсність відступлення прав вимоги за договором про передачу прав за договорами забезпечення від 11.04.2007 року, згідно з яким відступлено право вимоги згідно з іпотечним договором №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007 року, іпотечним договором №140.05/298- ЗМК/2-07 від 11.04.2007 року; договором застави №140.05/298-ЗМК/3-7 від 11.04.2007 року; договором поруки №140.05/298-ПМК-07 від 11.04.2007 року. Просила суд прийняти до уваги, що відповідачем було використане своє право за кредитною угодою від 11.04.2007 року №140.05/298-КМК-07 про дострокове повернення кредитних коштів, у звязку із чим було змінено строк виконання основного зобовязання на дату повернення кредитних коштів 14.02.2009 року, зазначену у вимогах від 15.01.2009 р, № 241/2994, 241/2995, 241/2996, 241/2997, 245/3002, 245/3001, чим змінено строк виконання основного зобовязання, тому у звязку зі спливом 15.02.2012 року загального трирічного строку позовної давності щодо позовних вимог за основним зобовязанням за кредитною угодою від 11.04.2007 року №140.05/298-КМК-07, що встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 року по цивільній справі №199/68930/15-ц, яке набрало законної сили 04.05.2017 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності відмовлено. Просила суд визнати припиненим іпотечний договір №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007 року та договір про внесення змін №140.05/298-ЗМК/2-07 ДУ1 від 14.02.2008 року до іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007 року, укладені між ВАТ « Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 (том 1 а.с.а.с.1-13,115-126).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство Кредитпромбанк, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання іпотечного договору припиненим відмовлено (том 1 а.с.227-234).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі ( том 2 а.с.1-12).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 11.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №140.05/298-КМК-07, згідно з умовами якого встановлюється процедура надання ОСОБА_6 в майбутньому кредитних коштів в рамках траншевої кредитної лінії в межах загальної суми 150000,00 доларів США з розрахунку 15% річних за користування кредитом на строк з 11.04.2007 р. до 10.04.2012 року.

Відповідно до Додаткової угоди №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11 квітня 2007 року до кредитного договору №140.05/298-КМК-07 від 11 квітня 2007 року укладеної між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 ОСОБА_6 надає позичальнику кредит в сумі 101000,00 дол. США з розрахунку 13% річних.

Згідно з Договором про внесення змін №1 від 01 липня 2008 року до Додаткової угоди №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11 квітня 2007 р. до Кредитного договору №140.05/298-КМК-07 від 11 квітня 2007 року процентна ставка за кредитом дорівнює 15% річних.

В забезпечення виконання вказаних зобовязань за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 11.04.2007 року був укладений договір іпотеки №140.05/298-ЗМК/2-07, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №340, згідно з яким відповідач надав в іпотеку житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 11.04.2007 року, за реєстровим №335.

Відповідно до Договору про внесення змін №140.05/2978-ЗМК/2-07 ДУ1 до Іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №159 сторони ВАТ «Кредитромбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про істотні умови кредитного договору: розмір основного зобовязання 190000 доларів США процентні ставки за кредитними коштами встановлюються в Додаткових угодах за кожним кредитом.

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 1441, відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Дельта-Банк», що підтверджується за актом приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, який є додатком до договору.

Відмовляючи у задоволенні повних вимог, суд 1 інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки позивач не довів правомірності та обґрунтованості своїх вимог.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно зі ст.ст.1078,1079 ЦК України предметом договору факторинг може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому ( майбутня вимога).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності.

Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Однією з правових підстав зазначених позивачем щодо визнання припиненим іпотечного договору та договору про внесення змін до іпотечного договору є укладання договору відступлення прав вимоги від 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта банк», а саме договору факторингу, при укладанні якого існували обмеження.

З матеріалів справи вбачається, що при укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26 червня 2013 року в частині прав вимоги за Кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року, додатковій угоді №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11.04.2007 року, за іпотечним договором №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007 року, було замінено кредитора внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги), у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, правочин був, зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року не має ознак договору факторингу, як наслідок не має обмежень при його укладанні.

Суд 1 інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 не мала законних підстав здійснювати свою нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу та порушила ст.13-1 Закону України «Про нотаріат», оскільки, як вбачається із посвідчувального напису на тексті договору зазначено, що на прохання сторін договір посвідчено за місцем знаходження однієї із сторін правочину за адресою: м. Київ, вул. Щорса,36-Б. Обидві сторони договору знаходяться в місті Києві, мають зареєстроване місцезнаходження юридичної особи у місті Києві.

Виходячи із вищевикладеного суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що твердження позивача про порушення приватним нотаріусом ст.13-1 Закону України «Про нотаріат» та вчинення нотаріальних дій за межами свого нотаріального округу при посвідчені оспорюваного договору є хибними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Приватним нотаріусом не посвідчувався правочин про відчуження або заставу майна, належного позивачу, також не проводилося жодної реєстраційної дії щодо внесення записів про іпотеку та заборону відчуження майна, належного позивачу.

Щодо твердження позивача про недопустимість заміни кредитора та відсутність доказів передачі прав вимог за кредитним та іпотечним договором, суд 1 інстанції вірно зазначив, що ці посилання позивача є безпідставними, оскільки він не є стороною договору купівлі-продажу прав вимоги.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до діючого законодавства заміна кредитора у зобовязанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Кредитний договір не містить обмежень щодо заміни кредитора у зобовязаннях.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 26.06.2013 року, істотні умови договору не були змінені новим кредитором, тобто до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитним договором з усіма забезпечувальними договорами, про які кредитор був попереджений, що підтверджується наданими письмовими повідомленнями.

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1441 та відповідно до даного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Відповідно до Акту прийомупередачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв Права вимоги, які перелічені у Додатку до Акту, згідно яких, зокрема, передано і право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року.

Також суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договорів забезпечення припиненими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 05.08.2017 року загальна заборгованість боржника ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року, згідно з Додатковою угодою №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11.04.2007 року, складає 96 042 656,13 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 75 540,05 дол. США, сума заборгованості за відсотками 21 004,39 дол. США та пеня 93 415 168,50 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість за договором кредиту ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.ч. 1,2 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У зв'язку із викладеним відсутні правові підстави для визнання іпотечного договору та договору про внесення змін до іпотечного договору припиненими.

Посилання позивача на припинення зобовязань внаслідок пропущеного строку позовної давності та посилання на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 року по цивільній справі №199/6930/15-ц, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності у звязку зі спливом строку позовної давності, яке набрало законної сили, яким встановлено, що позовна давність за основними вимогами до ОСОБА_3, як боржника за договором кредиту № 140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 р. сплила 15 лютого 2012 року та встановлено, що банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за цим кредитним договором, відтак одночасно припинилась іпотека, суд 1 інстанції правомірно не взяв до уваги.

Так, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Наслідки спливу позовної давності визначені у ст. 267 ЦК України, відповідно до якої особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми ЦК України та Закону України «Про іпотеку» не передбачають.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 17.05.2017 року у справі №6-786цс17, вказано, що за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 2.1. Договору іпотеки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання боржником зобовязань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором.

Оскільки сплив строку позовної давності не може бути підставою для припинення зобов'язань за договором іпотеки на підставі діючих норм ЦК України та Закону України «Про іпотеку», суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року та додаток до цього акту приймання-передачі нотаріально не посвідчені, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам договір купівлі-продажу прав вимоги є нотаріально посвідченим та набув чинності в передбаченому законодавством порядку, при цьому акт та додаток як невід'ємні частини договору не потребують окремого нотаріального посвідчення.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ані умовами кредитного договору ані умовами іпотечного договору не передбачено право банку щодо продажу права вимоги, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки таке право кредитора визначено ст.512 ЦК України, та ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, згідно ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, тому доводи апеляційної скарги щодо права боржників на оскарження правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні є безпідставними, враховуючи, що сутність зобов'язання залишилася незмінною.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права й обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: