Номер провадження: 22-ц/813/1046/19
Номер справи місцевого суду: 520/3947/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Заїкіна А.П., Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: адвоката Харченко І.Є. в інтересах ОСОБА_3,

ОСОБА_4 в інтересах Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості, -

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони є співвласниками будинку за адресою АДРЕСА_1. У вересні 2011 року ОСОБА_5 почала будувати впритул до спільного будинку нову двоповерхову споруду. Вказана прибудова позбавляє позивача права користування належною йому частиною земельної ділянки.

13 березня 2012 року заступник прокурора Київського району м. Одеси, діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Інспекції ДАБК в Одеській області, подав до суду позов ОСОБА_5 про знесення самовільно збудованої споруди.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси задоволено. Зобовязано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно збудовані приміщення; стягнено з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно збудовані приміщення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково; рішення Київського районного суду скасовано, у задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси відмовлено.

Вказане рішення суду апеляційної інстанції було предметом касаційного перегляду, за результатами якого Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ постановив ухвалу від 12 грудня 2016 року про відхилення касаційної скарги Одеської міської ради та ОСОБА_3

Судове рішення касаційної інстанції було вмотивоване тим, що судом не встановлено, що відповідачем порушені права Одеської міської ради або інспекції ДАБК в Одеській області та в чому полягає порушення цих прав, оскільки матеріали справи вказують на те, що із самочинним будівництвом, проведеним ОСОБА_5, не погоджується саме ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 у своїй позовній заяві просив зобовязати ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «3-3» - житлова кімната, площею 26,6 кв.м., «3-4» - коридор, площею 15,0 кв.м., «3-5» - кухня, площею 21,2 кв.м., «3-6» - санвузол, площею 5,4 кв.м., «3-7» - житлова кімната, площею 26,6 кв.м., «3-8» - коридор, площею 15,0 кв.м., «3-9» - кабінет, площею 17,8 кв.м., «3-10» - санвузол, площею 4,1 кв.м., загальною площею 131,7 кв.м., жилою площею 71,0 кв.м., у споруді під літ. «А-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Зобовязано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «3-3» - житлова кімната, площею 26,6 кв.м., «3-4» - коридор, площею 15,0 кв.м., «3-5» - кухня, площею 21,2 кв.м., «3-6» - санвузол, площею 5,4 кв.м., «3-7» - житлова кімната, площею 26,6 кв.м., «3-8» - коридор, площею 15,0 кв.м., «3-9» - кабінет, площею 17,8 кв.м., «3-10» - санвузол, площею 4,1 кв.м., загальною площею 131,7 кв.м., жилою площею 71,0 кв.м., у споруді під літ. «А-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційної скарги зазначено, що у відповідності до вимог статті 376 ЦПК України право на звернення до суду з вимогами про знесення самовільно збудованих обєктів виключно за відповідними органами державної влади або органами місцевого самоврядування та у судовому рішенні відсутні встановлені факти порушення будь-яких прав позивача через проведення ОСОБА_5 реконструкції належної їй частини житлового будинку та факти створення перешкод ОСОБА_3 у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; вимог щодо порушення будівельних норм і правил від органів державної влади або органів місцевого самоврядування не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу Харченка І.Є. в інтересах ОСОБА_3 вказано, що ОСОБА_3 є користувачем земельної ділянки, який заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво, право власності на самочинно збудоване нерухоме майна; самочинне будівництво перешкоджає йому у реалізації права на користування належною йому земельною ділянкою.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до ч. ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012р. встановлено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону №3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Задовольняючи позовні вимоги про знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є власником 16/25 частин житлового будинку за АДРЕСА_1, що підтверджується рішеннями Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2006 року та 29 січня 2007 року

06 вересня 2011 року інспектором інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_5 здійснювала самовільне будівництво житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області за №2214 від 06.09.2011р. ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

15 грудня 2011 року ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, звернувся до прокуратури Київського району м. Одеси з заявою про захист його прав у звязку з тим, що його сусідка ОСОБА_5 захопила частину його земельної ділянки та здійснює реконструкцію свого житлового будинку без дозвільної документації.

У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що у звязку із зверненням позивача до прокуратури Київського району м. Одеси, заступником прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було предявлено позов до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3, про знесення самочинно збудованого обєкту нерухомості. Позовними вимогами у справі є зобовязання ОСОБА_5 знести за власний рахунок самочинно збудований житловий будинок АДРЕСА_1

Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року у справі №1512/3707/2012 задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3, про знесення самочинно збудованого обєкту нерухомості (т. 1, а. с. 71-73).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2015 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року та ухвально нове, яким частково задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3, про знесення самочинно збудованого обєкту нерухомості. Рішенням зобовязано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно збудовані приміщення у житловому будинку під літ «а-1» за АДРЕСА_1, відповідно до розробленої та узгодженої проектної документації (т. 1, а. с. 74-81).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року скасовано рішення суду апеляційної інстанції та справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (т. 1, а. с. 82-89).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3, про знесення самочинно збудованого обєкту нерухомості (т. 1, а. с. 90-95).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року залишено без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року (т. 1, а. с. 96-102).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України (у редакції 2004 року) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, які встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, у ході розгляду справи №1512/3707/2012, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні.

Згідно акту інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 25.01.2012р. про проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що ОСОБА_5 не виконала припис інспекції від 05.09.2011р., не усунула порушення встановлені у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності від 06.09.2011р. та продовжує здійснювати реконструкцію житлового будинку без дозвільної документації.

З листа управління Держкомзему у м. Одесі Головного управління Держкомзему у Одеській області Державного комітету України із земельних ресурсів №01-07-04/31 від 04.01.2012р. вбачається, що в Управлінні відсутня інформація щодо реєстрації права власності, користування, у тому числі на умовах оренди, на імя ОСОБА_5 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того судова колегія звертає увагу на те, що сторона відповідача у суді першої інстанції пояснювала, що ОСОБА_5 законно проведено реконструкцію будинку, на підтвердження чого надано до суду декларацію від 17.08.2012р. за №ОД8, видану інспекцією ДАБК в Одеській області про готовність обєкта за адресою: АДРЕСА_1, до експлуатації (т.1, а. с. 144-148).

Однак, колегія суддів критично оцінює вказані пояснення сторони відповідача, оскільки вказані твердження не відповідаютть дійсності.

Так, порушення допущені відповідачем підтверджено протоколом про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, актом перевірки, висновками експертів. Окрім вказаного, наказом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області за №67«СК» від 11.06.2014р. скасовано реєстрацію декларації від 17.08.2012р. за №ОД8 про готовність до експлуатації обєкта з реконструкції житлового будинку під літ. «А», будівництва гаража під літ. «М», будівництва вбиральні-душу під літ. «Н», що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що правомірність скасування реєстрації декларації була предметом розгляду у судах адміністративної юрисдикції.

Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Інспекції ДАБК в Одеській області, ДДАБІ в Одеській області, третя особа ОСОБА_3, за участю прокуратури Київського району м. Одеси, про визнання дій щодо прийняття наказу про скасування реєстрації Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 17.08.2012р. №8 протиправними та скасування самого наказу від 11.06.2014 року №67 «СК» (т. 1, а. с. 40-45).

Ухвалою Одеського апеляційного суду адміністративного суду від 19 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1, а. с. 46-49).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості, тому рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Доводи скаржника ОСОБА_5 про те, що у рішенні суду першої інстанції відсутні встановлені факти про порушення прав ОСОБА_3 спростовуються матеріалами справи, а саме ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, яка має преюдиційний характер, та посиланням на неї у тексті оскаржуваного рішення.

Крім того, доводи апеляційної скарги в частині ненадходження вимог щодо порушення будівельних норм і правил від органів державної влади або органів місцевого самоврядування не беруться судовою колегією до уваги, оскільки матеріали справи містять нормативні акти органів державної влади щодо порушення будівельних норм і правил (акт Інспекції ДАБК в Одеській області від 25.01.2012р. про проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт; наказ Інспекції ДАБК в Одеській області за №67«СК» від 11.06.2014р. скасовано реєстрацію декларації від 17.08.2012р. за №ОД8).

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 також суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримався вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясував всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами і вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 01 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.П. Заїкін

П.М. Черевко