ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2218/19 Справа № 213/1249/17 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого судді Барильської А.П.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, ОСОБА_2,

розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року, яке постановлена суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 02 лютого 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

В травні ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини, в обґрунтування якого посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після померлої 22.06.2010 року ОСОБА_3, яка за життя склала заповіт на його користь. У встановлений законом строк позивач не встиг написати заяву до нотаріуса щодо вступу у спадщину з тієї причини, що знаходився за межами України. По приїзду до м. Кривого Рогу 04 березня 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено, у звязку із пропуском шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини.

Просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері терміном два місяці.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року залучено ОСОБА_2 до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини в якості співвідповідача.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що справу було розглянуто за його відсутності, про дату, час та місце розгляду справи не був повідомлений належним чином, у звязку із чим було порушено його право на участь в судовому засіданні та надання пояснень по справі.

На думку апелянта, висновок суду не ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному дослідженню у справі доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки, на її думку, рішення суду обґрунтоване, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_4, та його представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 померла 22 червня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 496169, виданого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 15.02.2013 року (а.с. 5).

Державним нотаріусом Пятої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 17 грудня 1996 року зареєстровано в реєстрі за №1-2752 та посвідчено заповіт ОСОБА_3, яка на випадок смерті належну їй частину квартири, яка знаходиться в м. Кривому Розі, по вул. Подлєпи, в будинку номер тридцять два, квартира під номером двадцять пять ззаповіла ОСОБА_1 (а. с.8).

Постановою державного нотаріусу Пятої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 04 березня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки останнім пропущено строк для прийняття спадщини (а.с.9).

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла її дочка відповідач ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами спадкової справи №335/2011,заведеної Пятою криворізькою державною нотаріальною конторою 12 вересня 2011 року, з якої вбачається, що заповітів не виявлено (а.с.28-34).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, померла 22 червня 2010 року він перебував за межами України, та ця обставина була повязана з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, які б підтверджували наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення цих дій.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1221, 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України які надані в абзаці 6 пункту 24 Постанови від 30.05.2008 року №3 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного у ст. 13 ЦПК України, сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц.

Крім того пунктами 3.5, 3.23, 3.24 глави 10 «ОСОБА_7 свідоцтв про права на спадщину» Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, в окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, передбачено можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою.

Таким чином, чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров'я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов'язковим засвідченням справжності підпису заявника.

Як вбачається з матеріалів справи в період часу, який надається спадкоємцю для прийняття спадщини, позивач мав можливість реалізувати своє право, але не зробив цього та не надав жодного доказу неможливості звернення до нотаріуса.

Позивач не скористався жодним з зазначених способів реалізації свого права та окрім того, без поважних причин пропустив встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи 12 вересня 2011 року дочка спадкоємиці відповідач ОСОБА_8 прийняла спадщину за законом за фактом постійного проживання разом зі спадкодавицею за однією адресою на час відкриття спадщини, згідно ст. 1268 ЦК України, і їй видано свідоцтво про право на спадщину 1/3 частку квартири та на прості іменні акції ВАТ «ПГЗК» та компенсаційні вклади в АТ «Ощадбанк» (а.с. 31 32).

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна заява батька позивача ОСОБА_7, який є сином померлої ОСОБА_3 від 07 вересня 2011 року, згідно якої він строк для прийняття спадщини пропустив і на оформлені його спадкових справ за заповідальним розпорядженням та за законом не претендує, до суду за продовженням його строку звертатись не буде, претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на імя дочки померлої ОСОБА_2, він не має (а.с. 29).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, правильно встановив, що причини, на які посилався ОСОБА_1, як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не можуть бути визнані поважними, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання позивача у суді апеляційної інстанції на його знаходження в період з листопада 2010 року по травень 2011 року за межами України на території Російської Федерації колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами та після розяснення ст. 12, 81 ЦПК України будь яких клопотань або заяв позивачем не було надано.

Крім того, посилання позивача в суді апеляційної інстанції на наявність усної домовленості з відповідачем ОСОБА_9 щодо поділу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтверджуються належними та допустими доказами, натомість відповідач ОСОБА_2 пояснила, що будь яких усних домовленостей не існує, і вона прийняла спадщину у встановлений законом строк.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання апелянта на те, що справу було розглянуто за його відсутності, про дату, час та місце розгляду справи не був повідомлений належним чином, оскільки як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_5 25.01.2018 року отримав особисто повідомлення про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 122) що відповідно до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд кримінальної справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року Європейський суд з прав людини вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, учасник процесу, який задіяний в ході судового розгляду зобовязаний з розумним інтервалом часу сам цікавитись провадженням у його справі, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що висновок суду не ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному дослідженню у справі доказів, оскільки вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2019 року

Головуючий:

Судді: