ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1896/18

Головуючий у першій інстанції - Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/949/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення авансу,

місце ухвалення судового рішення - місто Корюківка,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 31 травня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідачів на її користь по 13000 грн авансу з кожного. У мотивування своїх вимог зазначила, що 28 березня 2018 року вона разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 , про що були укладені відповідні договори завдатку. На виконання зобов`язань нею було передано кожному з відповідачів завдаток у розмірі 13000 грн, а відповідачі зобов`язались продати їй наведене вище нерухоме майно до 28 травня 2018 року. У визначений строк останні відмовились укласти договір купівлі-продажу, але кошти, отримані у якості завдатку, не повернули, що зумовило її звернення до суду.

Ухвалою від 23 травня 2019 року Корюківський районний суд закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення авансу з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про повернення судового збору, який був сплачений при зверненні з позовом до суду.

Ухвалою від 31 травня 2019 року Корюківський районний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким повернути їй сплачений судовий збір у повному розмірі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у поверненні судового збору, неправильно розтлумачив приписи п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» та не взяв до уваги тієї обставини, що позивач не відмовлялась від позову, а провадження у справі було закрито через відсутність предмету спору.

Відповідачами відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуюче наступне.

Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», суд першої інстанції виходив з того, що судовий збір може бути повернутий у випадку закриття провадження у справі, крім випадків, якщо провадження закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, беручи до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Порядок повернення судового збору визначений ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». Так, за змістом п. 5 ч. 1 даної статті сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У справі встановлено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідачів на її користь по 13000 грн авансу з кожного (а.с. 2-3). За указану вимогу майнового характеру позивачем до суду першої інстанції був сплачений судовий збір у розмірі 704,8 грн, що підтверджується квитанцією № 30 від 26 жовтня 2018 року (а.с. 1).

21 травня 2019 року від позивача та представника відповідачів - ОСОБА_4 надійшла заява, в якій зазначені особи повідомили суд про відсутність предмету спору між сторонами у зв`язку із позасудовим врегулюванням спору та просили здійснювати подальший розгляд справи за їх відсутності (а.с. 106).

Ухвалою від 23 травня 2019 року Корюківський районний суд закрив провадження у даній цивільній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто за відсутністю предмета спору.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , районний суд, пославшись на п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», неправильно розтлумачив указану норму закону та дійшов помилкового висновку про те, що провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. Відповідної заяви ОСОБА_1 про відмову від позову матеріали справи не містять, наслідки закриття провадження у зв`язку з відомою від позову судом позивачу не роз`яснювались, провадження у справі судом закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору), а не на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 цього кодексу (позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом). Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно ототожнив різні правові підстави для закриття провадження у справі і дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для повернення ОСОБА_1 судового збору .

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору з мотивів, викладених в оскаржуваній ухвалі, є таким, що винесений з порушенням норм процесуального права, а тому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а заява про повернення судового збору - задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2019 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення авансу - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівської області повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп., який було сплачено відповідно до квитанції № 30 від 26 жовтня 2018 року за наступними реквізитами: отримувач - УК у Корюківському районі/Корюківський район/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); р/р 5235; код отримувача 37750065; код банку 899998.

Копію постанови разом з оригіналом квитанції № 30 від 26 жовтня 2018 року направити ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова в частині повернення судового збору може бути пред`явлена до виконання протягом одного року.

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: