ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1313/19 Справа № 212/7336/17 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І.Я. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Просила визначити їй додатковий строк в три місяці, з дня набрання рішення законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом яка залишилася після смерті її сина ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом - відмовлено (а.с.81-84).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.89-91).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими побудовами та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2.

Померлий ОСОБА_4 заповіт не складав. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 за законом є позивачка ОСОБА_1 - мати померлого, відповідач ОСОБА_2 - дружина померлого та ОСОБА_3 - дочка померлого.

У свою чергу, позивач ОСОБА_1, відповідних дій, спрямованих на прийняття спадщини, не вчинила, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталася, хоча про факт смерті спадкодавця їй було достовірно відомо.

Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори від 11.10.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що спадкоємець пропустив строк прийняття спадщини і документально не підтверджує факт спільного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, поважності причин пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Так, відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 26 вересня 2012 року, прийнятому у справі № 6-85цс12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (ч.3 ст. 1272 ЦК України) у подібних правовідносинах, зробив правовий висновок про те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Як вбачається із матеріалів справи, що на підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини позивачем зазначено про важке моральне та депресивне становище. Зазнавши емоційного стресу, в позивача погіршився стан здоров'я, через що вона не могла самостійно пересуватися.

Згідно довідки КЗ "КЦРЛ"ДОР" від 07.11.2017 року, з якої встановлено, що позивач знаходилася в КЗ "КЦРЛ" ДОР" на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 30.10.2017 року по 07.11.2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини та безпосередньо перед зверненням до суду. Вказаний в медичній довідці від 07.11.2017 року діагноз -дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба серця та гипостатична пневмонія не підтверджує того, що позивач на протязі довгого часу хворіла та не могла пересуватися, як і не підтверджує неможливості позивача у встановлені законом строки звернутися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, яку зокрема можливо було направити поштою. Крім цього, наявність захворювань, підтверджених вищевказаною довідкою не перешкодило позивачу ОСОБА_1 11.10.2017 року звернутися до Другої криворізької держнотконтори з заявою про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції зазначені позивачем причини поважними не визнав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначену довідку не можливо прийняти до уваги, як доказ поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки остання не підтверджує об'єктивність, непереборність, істотність труднощів для спадкоємця на вчинення дій з подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки зазначені позивачем обставини для визначення додаткового строку для прийняття спадщини не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК.

Апелянт не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді