Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/7304/18

провадження № 61-10281св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом,

за касаційними скаргами ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року у складі судді Медяної Ю. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 5047 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 15 вересня 2017 року ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А., та свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 5048 на земельну ділянку площею 2,6589 кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території сільської ради Лозувата Липовецького району Вінницької області, виданого 15 вересня 2017 року ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , який відповідно до заповіту від 23 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Домбровською І. Є., зареєстрований в реєстрі за № 2-2409, заповів усе належне йому на день смерті майно своєму сину - позивачу ОСОБА_1 та своїй племінниці - відповідачу ОСОБА_2

Поховання спадкодавця провели він разом з ОСОБА_2 , оригінал свідоцтва про смерть та документи, що підтверджували право власності ОСОБА_3 на майно, залишилися у відповідача.

З 31 липня 2017 року по 21 серпня 2017 року через загострення хвороби та погане самопочуття він не зміг звернутися із заявою про прийняття спадщини та пропустив шестимісячний термін для її прийняття.

На початку вересня 2017 року він звернувся до відповідача з метою отримання оригіналу свідоцтва про смерть батька, на що остання повідомила, щоб він звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. 28 вересня 2017 року після звернення до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А., остання повідомила йому, що спадкова справа заведена у червні 2017 року.

За результатами розгляду його заяви про прийняття спадщини нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки він у встановлений законом строк не звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 та не надав доказів фактичного прийняття спадщини.

Нотаріус, маючи відомості про місце його реєстрації не вчинила дії щодо повідомлення його про відкриття спадщини, не здійснювала викликів як спадкоємця за заповітом, та відповідно не роз`яснила наслідки неподання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_3 , та ураховуючи поважні причини пропуску ним установленого строку для прийняття спадщини, а саме знаходження його на роботі в місті Києві, домовленість між сторонами з приводу спадкового майна, наявність хвороби, яка унеможливила в останні дні передбаченого законом строку звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 19 лютого 2019 року позов задовольнив. Встановив ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці, після набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Скасував свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 5047 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 15 вересня 2017 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. та скасував свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 5048 на земельну ділянку площею 2,6589 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території сільської ради Лозувата Липовецького району Вінницької області, виданого 15 вересня 2017 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. не вчинила дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини (заведення спадкової справи), в останні дні строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 хворів, що перешкодило йому реалізувати своє право на подання відповідної заяви.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Вінницький апеляційний суд постановою від 16 травня 2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 22 травня 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Системний аналіз вимог чинного законодавства з питань спадкування в їх сукупності вказує на те, що виконання чи невиконання нотаріусом дій щодо повідомлення про відкриття спадщини інших спадкоємців, законодавець не відносить до тієї поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини, в розумінні частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка є безумовною підставою для визначення судом додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилання судів на виписку з медичної картки ОСОБА_1 як на беззаперечний доказ того, що ОСОБА_1 не міг фізично реалізувати своє право на подання відповідної заяви є необґрунтованим, адже хвороба з 31 липня 2017 року по 21 серпня 2017 року не є тією об`єктивною підставою, яка завадила і стала перешкодою позивачу в своєчасному зверненні із заявою про прийняття спадщини. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які вказували б на поважність не звернення останнім з відповідною заявою до нотаріуса в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті спадкодавця) по 31 липня 2017 року (дата хвороби), тобто впродовж майже шести місяців, що передували даній хворобі. Вказаним обставинам не дано оцінку судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних рішень. Судами не враховано, що як слідує з медичної картки хворого, позивач від госпіталізації відмовився, перебував на лікуванні в домашніх умовах, що свідчить про не перебування останнього в такому безпорадному та хворобливому стані, який унеможливив би звернутися до нотаріуса з відповідною заявою.

Безпідставним є висновок судів першої та апеляційної інстанції, що позивач дізнався про відкриття спадкової справи лише в кінці строку коли хворів і що пропущений ним строк для звернення із заявою про прийняття спадщини є незначним.

У касаційній скарзі, поданій 15 червня 2019 року до Верховного Суду, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції в своїй постанові зазначає, що у разі якщо нотаріус не маючи точних відомостей про місце проживання позивача, він зобов`язаний здійснити виклик спадкоємця шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі відповідно до вимог пункту 2.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. І це при тому, що в самому Порядку в вказаному вище пункті зазначено, що «При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної справи, спадкового договору, заповіту». У неї не було адреси позивача, а тому вона не могла порушити пункт 1 статті 68 Закону України «Про нотаріат», а викликати спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі це її право, а не обов`язок.

Саме позивач, як спадкоємець мав вчинити певні дії направлені на прийняття спадщини, і для цього законодавець встановив строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Якби позивач протягом шестимісячного строку вчинив хоча б якісь дії, пов`язані з його бажанням прийняти спадщину, то його заява потрапила б до неї і була б зареєстрована відповідно до законодавства.

Суди в своїх рішенні та постанові, на власний розсуд вирішили, що оскільки позивач, як рівноправний спадкоємець за заповітом, втратив можливість успадкувати це майно внаслідок бездіяльності нотаріуса, що в свою чергу суперечить волі заповідача. При цьому суд не врахував вимог статті 1234 ЦК України, в якій зазначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Спадкодавець використав своє право і посвідчив заповіт.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у справі та витребувано її матеріали ізВінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у справі.

04 червня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 28 березня 2007 року Липовецькою районною державною адміністрацією, належала земельна ділянка площею 2,6589 га кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території селищної ради Лозувата Липовецького району Вінницької області, та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 2009 року квартира АДРЕСА_1 .

23 грудня 2010 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Домбровською І. Є., зареєстрований в реєстрі за № 2-2409, яким заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на час смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті якого відкрилася спадщина.

23 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. із заявою про прийняття спадщини, у якій повідомила, що крім неї є спадкоємець за заповітом та законом, син померлого ОСОБА_1 , точна адреса проживання якого їй не відома.

Згідно з інформацією Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 22 серпня 2017 року № 24339, наданою на запит Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. від 10 серпня 2017 року № 1292/02-14, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

15 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину.

15 вересня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 5047 на квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 5048 на земельну ділянку площею 2,6589 кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території селищної ради Лозувата Липовецького району Вінницької області.

Згідно з копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім. М. І. Пирогова, ОСОБА_1 з 31 липня 2017 року по 21 серпня 2017 року хворів.

28 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3

Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. від 28 вересня 2017 року № 1710/02-31 ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадкових прав на майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 у встановлений законом строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , а також не пред`явив доказів фактичного прийняття спадщини (проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в

день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він не проживав зі спадкодавцем за заповітом, а нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку і повідомлення його як спадкоємця за заповітом.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Суд установив, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру встановила наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак не вчинили усіх необхідних дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця, хоча достовірні дані про обізнаність позивача про існування заповіту у нотаріуса були відсутні.

Наявний в матеріалах спадкової справи запит про надання довідки про місце реєстрації ОСОБА_1 датований 10 серпня 2017 року, тобто вже після закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , в той час коли спадкову справу нотаріусом заведено 23 червня 2017 року.

Висновок судів щодо необхідності нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

У статті 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину може

бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу.

Слід зазначити й те, що ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, однак нотаріус на волевиявлення спадкодавця уваги не звернув та видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом не лише на її частину майна, а на все майно, хоча такого права за заповітом вона не має. У разі неприйняття спадщини особою вказаною у заповіті спадщину приймають спадкоємці за законом.

Встановивши, що ОСОБА_1 з поважних причин пропустив установлений законом строк для прийняття спадщини після смерті свого батька, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення його позовних вимог.

При цьому судами враховано свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримано принцип пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Аргументи касаційної скарги приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. зводяться до переоцінки доказів у справі та тлумачення норм матеріального права на свою користь.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про неповажність причин пропуску строку для прийняття спадщини також зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції

касаційного суду.

Перевіряючи аргументи касаційної скарги, Верховний Суд бере до уваги зміст судових рішень обох інстанцій, доводи та заперечення сторін, а також ураховує зміст волевиявлення спадкодавця, сформульоване у складеному ним за життя заповіті від 23 грудня 2010 року, а також той факт, що позивач звернувся до нотаріальної контори із досить незначним за тривалістю пропуском строку, який не перевищує двох місяця після спливу шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, та не вбачає підстав для скасування судових рішень з урахуванням предмета спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко