ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Соборний відділ державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення пені та індексу інфляції за несплату аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання їх спільних дітей, а також індекс інфляції на виниклу заборгованість /а.с.2-3/.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Діти мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. на дитину, до досягнення дітьми повноліття. Відповідач протягом майже трьох років належним чином не виконував зазначене рішення суду, чим позбавив дітей права на належне існування. Станом на вересень 2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів з 30 вересня 2014 року по 01 серпня 2017 року становить 100 800 грн. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з вимогами про стягнення з відповідача неустойки та індексації за прострочення сплати аліментів. Так, за період з 01 жовтня 2014 року по 30 листопад 2017 року розмір неустойки позивачем визначений за 1156 днів у розмірі 655 050,00 грн. Відповідно до розрахунку індексу інфляції за період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2017 року сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції становить 22 411,12 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить 677 461,12 грн., які позивач і просить суд стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року заявлені позовні вимоги частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несплату аліментів в період з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2017 року в сумі 10 000,00 грн. та заборгованість на індекс інфляції за несплату аліментів в період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2017 року в сумі 11 031,68 грн. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.95-99/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволені позовних вимог позивач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які банк посилалася у своїй позовній заяві /а.с.118-120/.

Також з апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог, оскільки районним судом не було враховано оскарження відповідачем дій державного виконавця у виконавчому провадженні про стягнення аліментів на утримання дітей /а.с.105-108/.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2014 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська було присуджено до щомісячного стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання його синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ними повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500 грн. на кожну дитину, стягуючи аліменти на користь матері дітей ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме: з 01 жовтня 2014 року /а.с. 4/.

Станом на вересень 2017 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 01 жовтня 2014 року по 01 серпня 2017 року становила 100 800 грн. /а.с. 5/.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_2, останній дійсно працює у ЗАТ «Углеводород» на посаді водія з 12 липня 2017 року та його оклад на 27 грудня 2017 року складає 3 200 грн. /а.с. 61/.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні по стягненню з відповідача аліментів за рішенням суду.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 23 січня 2015 року державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 46202245. ОСОБА_1 та її представник неодноразово зверталась із усними та письмовими заявами до Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, але жодної відповіді по суті так і не отримали, в тому числі після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не виконано всіх належних та достатніх дій для розшуку майна боржника та виконання вказаного рішення суду, зокрема не здійснено належним чином перевірки майнового стану ОСОБА_2, яка полягає у нездійсненні щонайменше 59 перевірок щодо виявлення рахунків Боржника та нездійсненні 8 перевірок майнового стану Боржника в частині виявлення майна та/або майнових прав, отримання інформації про доходи Боржника, за період з 08 червня 2015 року по 01 серпня 2017 року. Не здійснено відповідно до вимог частини 8 статті 48 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII перевірок майнового стану Боржника в частині в виявлення рахунків Боржника, та нездійсненні перевірки майнового стану Боржника в частині виявлення майна та/або майнових прав, отримання інформації про доходи Боржника, за період з 02 серпня 2017 року включно по 12 жовтня 2017 року включно. Не здійснено розгляду заяви представника у виконавчому провадженні щодо внесення ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників за виконавчим провадженням № 46202245 та не здійснено перевірки щодо можливої належності Боржнику ОСОБА_2 нерухомості.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень окрім Постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 січня 2015 року державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області не здійснено передбачених законом дій в рамках вказаного виконавчого провадження.

Тобто, державний виконавець у виконавчому провадження № 46202245 не скористався усіма наданими йому правами і можливостями для примусового виконання судового рішення щодо стягнення грошових коштів з боржника на користь ОСОБА_1, що свідчить про те, що виконавчі дії не було проведено належним чином та відповідно до встановлених законом положень.

Отже, зазначене судове рішення підтверджує про необізнаність відповідача про існування виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів у період з 08 червня 2015 року по 01 серпня 2017 року, саме за який виникла заборгоність по їх сплаті.

З наданих відповідачем пояснень встановлено, що про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів боржник дізнався лише у червня 2017 року, після чого почав сплачувати виниклу заборгованість.

Так відповідно до листа Соборного ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14 листопада 2017 року загальна сума боргу станом на 01 листопада 2017 року складає 88 800,00 грн., що підтверджує наведені обставини про сумліне виконання рішення суду відповідачем після того, як він дізнався про виконавче провадження /а.с. 62/.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов'язання спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв'язку із затримкою їх сплати.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При цьому за загальним правилом форма вини - умисел чи необережність значення не має. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне. При утворенні заборгованості не за виною платника аліментів дані заходи не застосовуються.

У свою чергу, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів (п. 22).

Враховуючи обставини справи та наведні норми закону колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, що підтверджується судовим рішенням. Крім того, після того як відповідач дізнався про виконавче провадження про стягнення з нього аліментів він щомісячно сплачує призначену суму рішенням суду та частково погашає виниклу заборгованість. Таким чином, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, у звязку з чим притягнення його до відповідальності за не сплату аліментів законом не передбачено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, тоді як апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_5