Справа № 304/1382/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, Служби у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2018 року, ухвалене суддею Шешеня М.О.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку, без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 29 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 132 857,20 доларів США строком до 28 січня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 29 січня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно п.35.3 останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 363, 50 кв.м., який розташований за адресою : АДРЕСА_1 та належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_4 кредит.

Договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_4 та банком, передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на таку дію. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватися на підставі рішення суду.

Відповідно до п.20.12 договору іпотеки від 29 січня 2008 року іпотекодавець зобов'язаний не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Однак даний обов'язок ОСОБА_4 порушив, оскільки у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 А тому ОСОБА_4 та усі інші мешканці, які були зареєстровані у цьому житловому приміщенні без згоди на це іпотекодержателя, не мають права користування цим житловим будинком.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд припинити дії, які порушують право сторони договору шляхом визнання дій ОСОБА_4 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_5 неправомірними, та вчиненими з порушенням умов законодавства; позбавити права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 неправомірно зареєстрованих осіб, а саме ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_5, які зареєстровані та/або проживають у вище вказаному будинку, зі зняттям з реєстраційного обліку.

30 серпня 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив позовні вимоги, а саме просив висилити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Перечинського районного суду від 11 грудня 2018 року уточнену позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

Виселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні уточненої позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Сторони у судове засідання не з»явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 29 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 132 857, 20 доларів США строком до 28 січня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором, 29 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно з п.35.3 останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 363, 50 кв. м., житлова площа - 82,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за вище вказаним кредитним договором рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2013 року задоволено змінені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», та виселено ОСОБА_4 із житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки.

Разом з цим встановлено, що у договорі іпотеки від 29 січня 2008 року, укладеному між позивачем та ОСОБА_4, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії та визначено обов'язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Також встановлено, що згідно довідки Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області №02-07/43 від 26 лютого 2016 року у будинку АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

12 лютого 2018 року банком надсилалася претензія ОСОБА_3 (яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5) добровільно звільнити житловий будинок, на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки, із одночасним зняттям із реєстраційного обліку, яка відповідачем не виконана.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію у предметі іпотеки осіб, а саме ОСОБА_3, та ОСОБА_5, а також те, що позивач дотримався процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а ОСОБА_4 не виконав зобов'язань за кредитним договором, а тому дійшов висновку про виселення відповідачів із житлового будинку без надання їм іншого жилого приміщення.

Проте колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права за таких обставин.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини третьої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 18 березня 2015 року по справі 6-39цс15.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

З матеріалів справи убачається, що вище вказаний житловий будинок не був придбаний за рахунок кредиту банку, повернення якого було забезпечено іпотекою указаного жилого приміщення, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про виселення відповідачів із цього житлового будинку без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідачки ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 2400,00 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2018 року - скасувати.

У позові Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, Служби у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2 400 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 3 травня 2019 року.

Суддя-доповідач : Судді :