Справа № 202/2116/18
Провадження № 2/202/250/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Дніпро

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Кишковар Н.А.

представника позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 10.06.1986 року вона була прийнята на роботу на посаду двірника в ЖЕУ № 4 Жовтневого району м. Дніпропетровська. 26.05.1987 року ОСОБА_2 переведено на посаду двірника до ЖЕУ № 9, з якої вона була звільнена за власним бажанням 01.04.1991 року. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. ДніпропетровськА № 1234 від 23.11.1990 року позивачці та її сину була надана у користування двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (колишня назва «Дніпропетровськ»), в якій вона проживає на сьогоднішній день. Спірна квартира знаходиться на балансі КВЖРЕП Індустріального району з 1990 року. Зазначила, що починаючи з 1991 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою, здійснює її обслуговування, необхідні ремонтні роботи. У звязку з цим просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,2 кв.м.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Тому вважають вимоги безпідставними, оскільки ОСОБА_2 достовірно знала, що спірна квартира надана їй у користування та належить на праві власності відповідачу.

Представник відповідача - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок за адресою: вул. Усенко, № 7 в м. Дніпрі знаходиться у комунальній власності та перебуває на балансі КВЖРЕП Індустріального району з 1990 року, що підтверджується довідкою Департаменту житлового господарства № 486 від 29.06.2017 року (а. с. 14).

Рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23.11.1990 року № 1234 було виділено ОСОБА_4 на склад сім'ї - 2 особи, в тому числі син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (колишня назва «Дніпропетровськ»), що підтверджується архівною довідкою (а.с. 11).

На підставі даного рішення ОСОБА_4 на склад сім'ї з 2-х осіб було надано ордер № 101 ОСОБА_1 № 03 на зайняття службової двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (колишня назва «Дніпропетровськ») (а.с. 12).

15 лютого 2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінила прізвище на «Денісову», що підтверджується копією Свідоцтва про зміну імені ОСОБА_1 І-КИ № 017643.

ОСОБА_6 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місяця проживання позивачка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 31.01.1991 року (а.с. 13) та постійно проживає у спірній квартирі. Дана квартира з числа службових не виведена.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Позивачка з 10.06.1986 року працювала на посаді двірника в ЖЕУ № 4 Жовтневого району м. Дніпропетровська, 26.05.1987 року переведена на посаду двірника до ЖЕУ № 9, з якої звільнена за власним бажанням 01.04.1991 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10).

Позивачці було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну квартиру - це житло вона отримала як службове відповідно до рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 23.11.1990 року.

За таких умов суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81, 82, 141, 246, 264, 265, 266 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (49130, АДРЕСА_3, РНОКПП: НОМЕР_1) до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ), Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 16, ) про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя Г.О. Кухтін