Провадження №22-ц/812/1271/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 478/2586/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Томашевським О.О. 14 лютого 2017 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена

у с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, та стягнення витрат на правову допомогу, понесених ним, як під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, так і даного позову в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування позову зазначав, що 8 березня 2015 року на території садиби АДРЕСА_1 під час святкування з односельчанами Міжнародного жіночого дня, між ним і відповідачем виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої відповідач заподіяв йому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Через отримані ушкодження він тривалий час перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та фізичного болю йому була спричинена моральна шкода, пов`язана з його душевними стражданнями, та матеріальна шкода. Крім того, ним були витрачені значні кошти на оплату послуг адвоката, як під час кримінального, так і цивільного провадження.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача 25 832 грн. на відшкодування матеріальних збитків, 100 000 грн. компенсації моральної шкоди та 19 700 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2017 року та додатковим рішенням того ж суду від 10 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 8457 грн. 12 коп. на відшкодування матеріальних збитків і 20 000 грн. для компенсації моральної шкоди. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 443 грн. 60 коп. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційний скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, безпідставну відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу , просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 14500 грн. витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, скасувати, а провадження по даній цивільній справі в цій частині закрито.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення таких вимог. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500 грн. витрат на правову допомогу. Також змінено рішення в частині відшкодування моральної шкоди розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 зменшено з 20000 грн. до 15000 грн.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи скасовано, справу у цій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником Амельчишиним в частині стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом кримінальної справи, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір понесених ним витрат.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Так, вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання у вигляді виправних робіт строком на один рік з відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку, а також частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Однак, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року вказаний вирок місцевого суду та названу ухвалу апеляційного суду, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат на правову допомогу, скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 Кримінального процесуального кодексу України (тут і далі КПК України у редакції, чинній на час ухвалення вироку судом першої інстанції) процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Частиною другою статті 120 КПК України (в указаній редакції) передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати (частина перша статті 124 КПК України в указаній редакції).

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 368 КПК України (в указаній редакції) ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

У резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, рішення про відшкодування процесуальних витрат (пункт 2 частини четвертої статті 374 КПК України в указаній редакції).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 442 КПК України (в указаній редакції) ухвала суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу процесуальних витрат.

З аналізу вказаних норм вбачається, що вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу в порядку кримінального провадження вирішується під час ухвалення вироку.

Відповідно до частини другої статті 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Аналогічне положення міститься й у частині четвертій статті 338 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вимога про стягнення процесуальних витрат розглядалася в порядку КПК України. Ці витрати не вважаються збитками у розумінні статті 22 ЦК України, згідно із частиною другою якої збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Але суд не вирішив це питання у встановленому законом порядку при ухваленні вироку, оскільки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував вирок у цій частині, зазначив саме про його розгляд у порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду її позову за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, з урахування постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року, винесеної у цій справі, справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

Згідно витягу з договору про надання правової допомоги , укладеному між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та адвокатом Амельчишиним О.В., вбачається, що сторони узгодили оплату гонорару адвокату за його участь на досудовому слідстві, в судовому розгляді справи у суді першої інстанції, складання позовної заяви. Вартість одного виїзду до органу досудового слідства складає 3000 грн., до суду 3000 грн., а складання позовної заява- 1000 грн. (а.с.8 т. 1 кримінального провадження 1-кп/478/70/2-15 справа № 478/968/15-к).

На виконання зазначених умов договору позивачем сплачено 12 000 грн. ( а.с. 107 т. 1 справи 478/968/15-к).

Доказів, які б підтверджували оплату позивачем іншої суми витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні в межах вищезазначеного договору про надання правової допомоги, матеріали кримінального провадження не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним розмір витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні у сумі 12000 грн. та з урахуванням вищезазначених норм матеріального права, які регулюють порядок відшкодування витрат на правову допомогу .

Доказів на спростовування зазначених витрат відповідачем не надано.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні цього питання не звернув належної уваги на зазначення обставини та норми матеріального права, які регулюють порядок відшкодування витрат на правову допомогу та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн. витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн. витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року