Провадження № 22-ц/801/700/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 рокуСправа № 127/23288/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання дій незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Федчишен С. А., дата складання повного тексту рішення 28 січня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання дій незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 16 лютого 2007 року укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 50 741,00доларів США, на наступні цілі: купівля нерухомості у сумі 43000.00 доларів США, а також у розмірі 7741.00 доларів США па сплату страхових платежів. ( п.7.1 Кредитного договору). Згідно п. 7.1 Кредитного договору термін повернення кредиту становив до 14.02.2027р.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_6 та банком 16 лютого 2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. П.33.3 Договору іпотеки передбачено, що в забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Курановою О.О., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 16.02.2007р.. зареєстрованого в реєстрі за № 935.

Позивачем по справі 08 травня 2012 року було укладено шлюб, в зв'язку з чим було змінено прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_3 Від цього шлюбу у позивача народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2015 року у цивільній справі № 127/5152/15-ц на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» було стягнуто з ОСОБА_3 достроково заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2007 року в розмірі 41191,48 доларів США та 11049,63 гри, з яких заборгованість за кредитом 37872.61 доларів США, заборгованість по процентам 3318,87 доларів США, пеня - 11049.63 гривень.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлою О.М. зареєстровано право власності на вказану квартиру, яка є предметом іпотеки, за ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 вересня 2016 року. Запис про право власності № 16708839 від 28 вересня 2016 року. Таким чином, переоформивши право власності на іпотечну квартиру за собою, банк позбавив житла позивача та її неповнолітню дитину. Вчинивши ці дії всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Окрім того, Замостянським відділом ДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області 09 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження № 55752003 з виконання виконавчого листа № 127/5152/15-ц. Оскільки рішення суду задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, то звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем, є подвійним стягнення боргу за кредитом. Позивач вважає, що такими діями відповідачів, а саме ПАТ «КБ Приватбанк» та нотаріусом Бєлою О.М. порушено її майнові права та відповідно права дитини щодо користування житлом. ПАТ «КБ «Приватбанк» незаконно позбавив права власності позивача по справі.

ПАТ «КБ «Приватбанк» обрав спосіб врегулювання спору, що виник на підставі укладеного між сторонами кредитного договору, а саме отримав судове рішення про стягнення боргу. Таким чином, між сторонами мало місце судове врегулювання боргу, що в своїй сукупності виключає можливість застосування норм ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Окрім того, після реєстрації за собою права власності на іпотечне майно, всупереч вимогам ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», ПАТ «КБ Приват Банк» пред'явив до виконання виконавчий документ № 127/5152/15-ц, що виданий на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2015 року про стягнення боргу за кредитом. Хоча ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» чітко зазначає, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Такі дії ПАТ «КБ «Приватбанк» вказують на подвійне стягнення боргу та притягнення позивача до подвійної юридичної відповідальності.

Між тим, на момент звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог шляхом прийняття предмету іпотеки у власність в порядку ет.37 ЗУ «Про іпотеку» не було визначено розмір вимог Банка на момент переходу права власності (фактичного задоволення вимог Банку) - 28 вересня 2016 року., адже з відомостей з Державного реєстру прав неможливо встановити вартість предмета іпотеки (заставна згідно з договором іпотеки або оціночна станом на дату звернення на предмет іпотеки) та заборгованість позивача, що погашається за рахунок вартості предмета іпотеки, як то вимагали норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Письмова вимога була оформлена 21 липня 2016 року, а звернення стягнення Банк здійснив лише - 28 вересня 2016 року, без визначення розміру заборгованості за кредитним договором, що погашається за рахунок предмету іпотеки. Що є порушенням вимог Закону України «Про іпотеку». Обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а також й отримання вимоги. Жодних вимог позивач по справі не отримувала. А отже, при подачі заяви про реєстрацію права власності серед необхідного комплекту документів повинно було разом із засвідченою копією вимоги про усунення порушень надати також докази направлення та отримання такої вимоги саме боржником, що в розумінні п. 46 Порядку № 868 є імперативною вимогою.

Виходячи з наведеного, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, ОСОБА_3 просила:

1)визнати протиправними рішення та дії ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо набуття у власність об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

2)скасувати рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний помер 31688791 від 03 жовтня 2016 року та запис про право власності № 16708839 від 28 вересня 2016 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, за ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними рішення та дії ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо набуття у власність об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний помер 31688791 від 03 жовтня 2016 року та запис про право власності № 16708839 від 28 вересня 2016 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, за ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. на користь ОСОБА_3 1409,60 гривень судового збору, в рівних частинах.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» було надіслано позивачу повідомлення від 21 липня 2016 р., згідно з яким банк повідомляє останню про свій намір укласти від свого імені договір купівлі - продажу нерухомого майна. Протягом 30 днів з дня отримання повідомлення вона вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки, а у протилежному випадку банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Однак дане повідомлення не було отримано позивачем, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та конверт. Зазначене повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» за своїм змістом не відповідає нормам статей 7, 35, 37 ЗУ «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, та статті 35 ЗУ «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов'язань (а саме - валюти кредиту, суми наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням усіх її складових) та не містить вимоги про усунення порушень, не було визначено розміру вимог Банку на момент переходу права власності, оскільки із наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити вартість предмета іпотеки та заборгованість позивача, що погашається за рахунок вартості предмета іпотеки. Матеріали реєстраційної справи висновку про оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності не містять, що свідчить про порушення частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Суд також виходив з того, що приймаючи 28 вересня 2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16708839, а саме: права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 приватний нотаріус Бєлая О.М., яка діяла як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернула увагу на те, що заявником ПАТ КБ «Приватбанк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі, оскільки повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 21 липня 2016 року не містить вимоги банку до позивача про усунення порушень у встановлений банком строк, тому воно не відповідає вимогам ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 61) та ЗУ «Про іпотеку» (ст. 35).

Крім того, матеріали реєстраційної справи не містять будь-яких даних про існуючу заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк» на день прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності, що може бути підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Місцевим судом також зазначено, що кредит є споживчим, наданий в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від року загальна площа спірної квартири, яка була предметом іпотеки становить 33,5 кв. м. іншого нерухомого майна позивач у власності немає, згоди на відчуження предмету іпотеки ОСОБА_3 не надавала.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що діюче законодавство передбачає позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі. Відповідно до договору іпотеки від 16 лютого 2007 року банк та позивач погодили умови договору іпотеки, які містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» та досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Зазначає, що 21 липня 2016 року від АТ КБ «ПриватБанк» на ім'я позивача було надіслано лист зі зворотнім повідомленням про порушення умов кредитного договору та задоволення вимог шляхом набуття права власності на нерухоме майно. Вказане повідомлення позивачем отримано, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання, яке міститься у матеріалах реєстраційної справи. За відсутності заперечень щодо реалізації перемету іпотеки протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання квартири, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що позивач надав мовчазну згоду на укладання договору купівлі-продажу відповідно до статті 642 ЦК України. Повідомлення клієнта полягає не у вручені або отриманні листа, а в скоєнні юридичної дії, яка трактується як повідомлення клієнта.

АТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності та відповідні документи, на підставі яких 28 вересня 2016 року приватним нотаріусом Бєлою О.М. було зареєстроване право власності на квартиру на ім'я АТ КБ «ПриватБанк». Отже вчиняючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус діяв в межах наданих йому повноважень та на підставі документів, які відповідали закону.

Вказує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-133цс17 якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є підставою для припинення іпотеки, а отже не є перешкодою для ініціювання в подальшому процедури позасудового врегулювання.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє та не змінює дії решти нормативно-правових актів, у тому числі, що регулюють порядок проведення державної реєстрації, як наслідок, не може бути мотивом та правовою підставою для відмови у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії та відмови у державній реєстрації. Позивачем не надано доказів, які б свідчили, що предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання та йому на праві власності не належить інше нерухоме майно.

Суд першої інстанції не може зобов'язувати приватного нотаріуса скасувати запис про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» прав власності на квартиру, оскільки відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник АТ «ПриватБанк» Ткач Ю.А. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача адвокат Вонсович О.А. заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

16 лютого 2007 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 50 741,00 доларів США, на наступні цілі: купівля нерухомості у сумі 43000.00 доларів США, а також у розмірі 7741.00 доларів США па сплату страхових платежів (п.7.1 Кредитного договору).

Згідно п. 7.1 Кредитного договору термін повернення кредиту становив до 14 лютого 2027 року

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_6 та банком 16 лютого 2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В.

Відповідно до пункту 33.3 договору іпотеки в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Курановою О.О., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 16 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 935.

Позивачем по справі 08 травня 2012 року було укладено шлюб, в зв'язку з чим було змінено прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2015 року у цивільній справі № 127/5152/15-ц на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» стягнуто з ОСОБА_3 достроково заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2007 року в розмірі 41191,48 доларів США та 11049,63 гри, з яких заборгованість за кредитом 37872.61 доларів США, заборгованість по процентам 3318,87 доларів США, пеня - 11049.63 гривень.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлою О.М. зареєстровано право власності на предмет іпотеки, за ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 вересня 2016 року. Запис про право власності № 16708839 від 28 вересня 2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк» було надіслано позивачу повідомлення від 21 липня 2016 року, згідно з яким банк повідомляє останню про свій намір укласти від свого імені договір купівлі - продажу нерухомого майна. Протягом 30 днів з дня отримання повідомлення вона вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки, а у протилежному випадку банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Однак дане повідомлення не було отримано позивачем, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та конверт.

Зазначене повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за своїм змістом не відповідає нормам статей 7, 35, 37 ЗУ «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, та статті 35 ЗУ «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов'язань (а саме - валюти кредиту, суми наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням усіх її складових) та не містить вимоги про усунення порушень, не було визначено розміру вимог Банку на момент переходу права власності, оскільки із наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити вартість предмета іпотеки та заборгованість позивача, що погашається за рахунок вартості предмета іпотеки. Матеріали реєстраційної справи висновку про оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності не містять, що свідчить про порушення частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року, справа № 306/2053/16-ц, провадження № 14-22цс19, відсутність відомостей про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, є порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Крім того у справі встановлено, оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилась.

Суд також обгрунтовано виходив з того, що приймаючи 28 вересня 2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16708839, а саме: права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1, приватний нотаріус Бєлая О.М., яка діяла як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернула увагу на те, що заявником ПАТ КБ «Приватбанк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі, оскільки повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 21 липня 2016 року не містить вимоги банку до позивача про усунення порушень у встановлений банком строк, тому воно не відповідає вимогам ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 61) та ЗУ «Про іпотеку» (ст. 35).

Крім того, матеріали реєстраційної справи не містять будь-яких даних про існуючу заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк» на день прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності, що може бути підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Правомірно суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що кредит є споживчим, наданий в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа спірної квартири, яка була предметом іпотеки становить 33,5 кв. м., іншого нерухомого майна позивач у власності немає, згоди на відчуження предмету іпотеки ОСОБА_3 не надавала.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17, а постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 726/1538/16-ц, провадження № 14-111цс19.

Суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку, що фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що після звернення процедури судового врегулювання спору одночасно з набуттям законної сили рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2015 року по справі №127/5152/15-ц, якою присуджено до стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу за основним зобов'язанням, інший спосіб захисту свого цивільного права, а саме замість судового - позасудовий, є притягненням особи до подвійної відповідальності за те саме правопорушення.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.