Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 487/8430/15-ц

провадження № 61-32349св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вертикаль-Миколаїв»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2017 року в складі судді Біцюка В. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Данилової О. О., Коломієць В. В., Лівінського І. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі, як власники квартир у будинку АДРЕСА_1 та співзасновники об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вертикаль-Миколаїв» (далі - ОСББ «Вертикаль-Миколаїв»), є співвласниками допоміжних приміщень, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою будинку. ОСОБА_5 є власником частини підвалу літ. «Апд» цього будинку площею 55,3 кв. м. Проте відповідач самовільно зайняв площу підвалу близько 100 кв. м та встановив металеву решітку, двері, чим перешкоджає мешканцям будинку та працівникам ОСББ «Вертикаль-Миколаїв» безперешкодно володіти та користуватись допоміжними приміщеннями.

Посилаючись на порушення прав співвласників, позивачі просили зобов`язати ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту кімнату літ. 3-1 (частина раніше існуючого приміщення літ. 3) площею 13,03 кв. м, частину коридору площею 3,3 кв. м, санвузол площею 2,4 кв. м, вбиральню площею 1,4 кв. м, демонтувати двері коридору до тамбура додаткового виходу та ґратчасту перегородку з дверима в підвал в коридорі між стіною кімнати літ. 3-1 та кімнати літ. 2-1 (№ 28).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково.

ОСОБА_5 зобов`язано звільнити зайняті ним приміщення підвалу літ. «Апд» у будинку АДРЕСА_1 : частину приміщення коридору літ.1 площею 3,3 кв. м (VI); приміщення літ. IV - санвузол (№ 30) площею 2,4 кв. м; приміщення літ. V - вбиральня (№ 31) площею 1,4 кв. м, а також зобов`язано демонтувати двері до тамбура додаткового входу та ґратчасту перегородку з дверима у коридорі між стіною кімнати літ. 3-1 та кімнати літ. 2-1 (№ 28).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати в сумі 243,60 грн кожному.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30 червня 1999 року № 2638 (далі - Договір № 2638) відповідачу ОСОБА_5 на праві власності належить частина підвалу літ. «Апд» загальною площею 55,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному договорі не вказано, які конкретно приміщення у вказаному будинку передані у власність ОСОБА_5 , а лише зазначено, що характеристика площі наводиться в технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) та поясненнями спеціаліста - головного інженера БТІ Кваші О. В. до майна, яке передано у власність ОСОБА_5 згідно з Договором № 2638 належать приміщення № 1-1, 1-2, 2-1, 3-1, які за площею відповідають предмету зазначеного Договору.

Згідно з висновком експерта від 20 грудня 2016 року № 85 ОСОБА_5 займає приміщення № 28 (2-1), № 1-1, № 2 (1-2) та приміщення № 3-1 . Крім того, в користуванні ОСОБА_5 знаходиться приміщення № 29 площею 3,9 кв. м (в техпаспорті під № ІІІ), яке функціонально є тамбуром додаткового (пожежного) виходу; відгороджена частина коридору І площею 3,3 кв. м, який має нумерацію VI; санвузол IV площею 2,4 кв. м та вбиральня V площею 1,4 кв. м. Всього ОСОБА_5 займає чотири приміщення та додатково користується приміщеннями загального (спільного) користування у вигляді частини коридору I площею 15,1 кв. м, в тому числі його відокремленою частиною площею 3,3 кв. м, санвузлом, вбиральнею, які є допоміжними приміщеннями та призначені для всіх користувачів нежитлових приміщень, а також приміщенням № 29 (тамбур додаткового виходу). Встановлені ОСОБА_5 двері, що перегороджують коридор до тамбура додаткового виходу, та ґратчаста перегородка з дверима у підвалі літ. «Апд» багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не відповідають вимогам п.п. 5.18, 5.19 ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва, щодо евакуаційних шляхів та виходів». Окрім того, встановлені двері, за умови їх одноосібного використання, можуть створювати перешкоду для інших співвласників або користувачів цокольного поверху у доступі до приміщень підвалу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2017 року рішення Заводського районного суду залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 20 грудня 2016 року ОСОБА_5 займає приміщення літ. 28 (2-1) площею 25,18 кв. м, літ.1 (1-1) площею 10,62 кв. м, літ.2 (2-1) площею 6,56 кв. м, літ. 3-1 (частина раніше існуючого приміщення літ. 3) площею 13,03 кв. м, що загалом становить 55,39 кв. м, а також відгородив дверима та ґратчастою перегородкою та особисто користується тамбуром додаткового (пожежного) виходу літ. 29 (ІІІ) площею 3,9 кв. м, частиною коридору І площею 15,1 кв. м (11,8 + 3,3), санвузлом (ІV) площею 2,4 кв. м, вбиральнею (V) площею 1,4 кв. м, а всього 22,8 кв. м.

Встановивши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що за Договором № 2638 ОСОБА_5 придбав у власність приміщення літ. 1-1, літ. 1-2, літ. 2-1 та літ. 3-1 та займає їх правомірно. Проте встановлені ОСОБА_5 двері на додатковому (пожежному) виході підвалу, ґратчаста перегородка у загальному коридорі перешкоджають іншим співвласникам користуватись як додатковим виходом і коридором, так і сантехнічними приміщеннями (вбиральнею, туалетом). Ці порушення ОСОБА_5 зобов`язано усунути.

Тому суд апеляційної інстанції вирішив, що рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм цивільного матеріального та процесуального законодавства, і підстав для його скасування немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання ОСОБА_5 звільнити кімнату № 3-1і ухвалити рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 487/8430/15-ці витребувано її з Заводського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

06 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з`ясували часу та законності перепланування приміщення № 3 , не дослідили будь-яких правовстановлюючих документів (клопотання про надання додаткових документів не було) та взяли до уваги безпідставний висновок експерта в цій частині.

Судовий розгляд в Апеляційному суді Миколаївської області відбувся з порушенням прав ОСОБА_1 як ініціатора перегляду рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи заперечень на касаційну скаргу не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_5 користується підвальними приміщеннями у будинку АДРЕСА_1 , які належать йому на праві власності на підставі Договору № 2638. Реалізуючи своє право, відповідач дійсно встановив двері та ґратчасту перегородку, ізолювавши нежитлові приміщення.

Відповідно до Договору № 2638 ОСОБА_5 на праві власності належать частина підвалу літ. «Апд», загальною площею 55,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному договорі не зазначено, які конкретно приміщення у вказаному будинку передані у власність ОСОБА_5 , а лише зазначено, що характеристика площі наводиться в технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації.

Суди установили, що ОСОБА_5 користується наступними приміщеннями: № 28 (2-1) площею 25,18 кв. м; № 1(1-1) площею 10,62 кв. м; № 2 (1-2) площею 6,56 кв. м; № 3-1 (частина раніше існуючого приміщення № 3) розмірами 3,34х3,90 м площею 13,03 кв. м; № 29 (ІІІ), розміром 1,48х2,67 м площею 3,9 кв. м, яке функціонально є тамбуром додаткового (пожежного виходу); № VІ (відгороджена частина коридору № І) розмірами 2,28х1,45 м площею 3,3 кв. м; санвузол № ІV розмірами 0,86х1,6 м площею 1,4 кв. м; частина коридору № І розмірами 6,55х1,42 + 1,69х1,46 = 9,3 + 2,5 = 11,8 кв. м.

Загальна площа приміщень, що перебуває у фактичному особистому користуванні ОСОБА_5 становить 55,39 кв. м.

Крім того, відповідач додатково користується приміщеннями загального користування, а саме: частиною коридору № 1 площею 15,1 кв. м, в тому числі його відокремленою частиною площею 3,3 кв. м; санвузлом (умивальником) площею 2,4 кв. м; вбиральнею площею 1,4 кв. м, які є допоміжними приміщеннями та призначені для спільного користування власників нежитлових приміщень; приміщенням № 29 (тамбур додаткового виходу) площею 3,9 кв. м. Таким чином, ОСОБА_5 загалом користується 22,8 кв. м допоміжної площі підвальних приміщень.

Як випливає з акта огляду підвальних приміщень літ. «Апд» на АДРЕСА_1 від 02 лютого 2015 року та не спростовано відповідачем, ОСОБА_5 самовільно встановив двері до тамбуру додаткового входу та ґратчасту перегородку з дверима в коридорі (І) між стіною кімнати № 3-1 та кімнати № 2-1 (28), чим створив перешкоду для інших співвласників цокольного поверху у доступі до підвальних приміщень, а також до комунікацій будинку, які в них розташовані.

Встановлення дверей до тамбура додаткового входу та ґратчастої перегородки було здійснено ОСОБА_5 з порушенням вимог п.п. 5.18, 5.19 щодо евакуаційних шляхів та виходів ДБН В .1.7-2002 (пожежна безпека об`єктів будівництва), що зазначено у висновку судово-будівельної експертизи від 20 грудня 2016 року № 85.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про зобов`язання звільнити кімнату № 3-1 та ухвала суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійснені.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Своїм рішенням № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року Конституційний Суд України визначив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоповерхового будинку, вступу до нього. Аналогічна позиція була висловлена Конституційним Судом України і в рішенні № 14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року.

Відповідно до законодавства допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є ті, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори та інші технічні приміщення).

Нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК України). В результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в них на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних та нежилих приміщень багатоквартирного жилого будинку слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що спірні приміщення, в тому числі приміщення підвалу літ. 3-1, ніколи не використовувались для забезпечення експлуатації житлового будинку, тобто не мали статусу допоміжних, зазначались у технічній документації з 1981 року як нежилі, здавались в оренду малим підприємствам та належали Миколаївській територіальній громаді на праві комунальної власності.

Таким чином, співвласники житлового будинку № АДРЕСА_1 не набули будь-яких прав на нежитлові приміщення підвалу, а тому користування ОСОБА_5 нежилим приміщенням літ. 3-1 підвалу у будь-якому разі права позивачів як мешканців будинку не порушує.

Доказів того, що позивачі є співвласниками нежилих приміщень підвалу, матеріали справи не містять.

Отже, в суді доведено факт порушення права позивачів як співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку на користування підвальними приміщеннями внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 щодо самовільного зайняття частини приміщення коридору № 1 площею 3,3 кв. м (має нумерацію VI), приміщення № IV санвузол (30) площею 2,4 кв. м, приміщення № V - вбиральня (31) площею 1,4 кв. м; та встановлення дверей до тамбуру додаткового входу та ґратчастої перегородки з дверима.

Наведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави вважати, що приміщення № АДРЕСА_1 належать ОСОБА_5 на праві власності на підставі Договору № 2638, а тому він правомірно ними володіє та користується, а отже немає підстав для зобов`язання відповідача звільнити кімнату № 3-1 (частину раніше існуючого приміщення № 3).

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини і висновки оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про зобов`язання звільнити кімнату № 3-1 та ухвалу суду апеляційної інстанції - залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2017 року в частині відмови в позові про зобов`язання звільнити кімнату № 3-1 та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська