ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3099/19 Справа № 216/2858/17 Суддя у 1-й інстанції - Биканов І. Р. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/2858/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Бикановим І.Р. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (надалі ПАТ «Альфа-Банк», на теперішній час АТ «Альфа-Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про захист справ спожива, та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Оферту № 500982297 від 07.08.2015 року.

18.04.2016 року за заявою представника ПАТ «Альфа-Банк», в звязку з порушенням строків погашення кредиту, було вчинено виконавчий напис Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, та стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за період з 10.10.2015 року по 22.02.2016 року в сумі 36 641,25 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 30 560,67 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 2144,03 грн., заборгованості по комісії 3936,55 грн.

Позивач виконавчий напис вважає незаконним, оскільки між ним та ПАТ «Альфа-Банк» не існує кредитного договору, а лише акцепт пропозиція про укладення угоди особистого кредиту, кредитні відносини відсутні. Зміст виконавчого напису не відповідає Закону України «Про нотаріат», зокрема не перевірено факт одержання ним письмової вимоги про усунення порушень за договором, строк виконання основного зобовязання не закінчився, тоді як за виконавчим написом стягнено всю суму, не враховано те що його не було повідомлено про суму боргу.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18.04.2016 року, зареєстрований в реєстрі № 3041, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» по Акцепту/Оферти № 500982297 від 07.08.2015 року заборгованості за кредитом за період з 10.10.2015 року по 22.02.2016 року, в розмірі 36 641,25 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18.04.2016 року, зареєстрований в реєстрі № 3041, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» по Акцепту/Оферті № 500982297 від 07.08.2015 року заборгованість за кредитом за період з 10.10.2015 року по 22.02.2016 року, в розмірі 36 641,25 грн.

Стягнуто з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі по 320 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що стягувачем належним чином виконано вимоги законодавства щодо переліку документів, які в силу вказаних положень законодавства встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис, а саме було надано докази безспірності вимог Банку та повідомлення, які направлялись на адресу боржника ОСОБА_1 Крім того, зауважує, що в суді першої інстанції відповідачем заявлялося клопотання щодо витребування від нотаріуса матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, яке безпідставно не було розглянуто судом першої інстанції, у звязку з чим представник ПАТ «Альфа Банк» просить суд апеляційної інстанції витребувати в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 матеріали щодо виконавчого напису від 18.04.2016 року за №9041 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

Також, відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що позов предявлено до неналежного відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та незалучення належного відповідача - ТОВ «Кредитні ініціативи», якому було відступлено право вимоги за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Акцепту/Оферти № 500982297 від 07.08.2015 року.

18.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11895 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк», що виникла по Акцепту/Оферті № 500982297 від 07.08.2015 року заборгованість за кредитом за період з 10.10.2015 року по 22.02.2016 року, в розмірі 30 560,67 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 2144,03 грн., заборгованість по комісії 3936,55 грн., а всього 36 641,25 грн. (а.с. 9).

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 та визнаючи виконавчій напис таким, що не підлягаює виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню, чим порушив норми ЗУ „Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру, станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» направив на адресу боржника ОСОБА_1Ю, письмову вимогу про усунення порушень (а.с. 31-33), а вже 18.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11895 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк», що виникла по Акцепту/Оферти № 500982297 від 07.08.2015 року заборгованості за кредитом за період з 10.10.2015 року по 22.02.2016 року, в розмірі 30 560,67 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 2144,03 грн., заборгованості по комісії 3936,55 грн., а всього 36 641,25 грн. (а.с. 9), тобто виконавчий напис вчинено до спливу тридцяти днів з моменту надіслання повідомлення-вимоги про усунення порушень, що не узгоджується з гарантіями, визначеними підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку.

Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом та, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11895 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк», що виникла по Акцепту/Оферти № 500982297 від 07.08.2015 року заборгованості за кредитом до якої включено й заборгованість по комісії у розмірі 3936,55 грн..

Згідно ж Розділу 3 Договору Акцепту/Оферти № 500982297 від 07.08.2015 року комісійна винагорода Банку в розмірі 2, 52% встановлена за управління Кредитом, у звязку з чим колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що вимога ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення цієї суми не може вважатися вимогою щодо стягнення саме безспірної заборгованості.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що подаючи приватному нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису, відповідачем не були дотримані вимоги законодавства, зокрема щодо доведеності безспірності заборгованості боржника.

До того ж колегією суддів прийнято до уваги й той факт, що 14 листопада 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» уступив право вимоги за Договором Акцепту/Оферти № 500982297 від 07.08.2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі Договору факторингу №4-АБ/КІ (а.с. 118-125) та направив боржнику ОСОБА_1 вимогу про повернення кредитних коштів у розмірі 60 368,26 грн., а також звернувся з відповідним позовом до суду (а.с. 142-143).

26 грудня 2018 року борг за Договором Акцепту/Оферти № 500982297 від 07.08.2015 року було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Веста» за Договором факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА та новий кредитор теж звернувся до боржника ОСОБА_1 з борговим повідомленням та з вимогою про погашення боргу у розмірі 79 292,36 грн. (а.с. 145-148).

Зважаючи на наявність в провадженні суду цивільної справи за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 143) та враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість по Акцепту/Оферті № 500982297 від 07.08.2015 року, яка стягнута з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» шляхом вчинення 18.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 виконавчого напису, не є безспірною, однак суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для перевірки її розміру, адже ПАТ «Альфа-Банк» відступив своє право вимоги за цим договором, а новий кредитор скористався своїм правом на стягнення заборгованості у судовому порядку.

Колегією суддів не вбачається підстав для прийняття до уваги доводів апеляційної скарги про те, що в суді першої інстанції відповідачем заявлялося клопотання щодо витребування від нотаріуса матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, яке безпідставно не було розглянуто судом першої інстанції, оскільки ці доводи спростовуються вищевикладеним, у звязку з чим не підлягає до задоволення й клопотання представника ПАТ «Альфа-Банк» про витребування в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 матеріалів щодо виконавчого напису від 18.04.2016 року за №9041 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неврахування того, що позов предявлено до неналежного відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та незалучення належного відповідача - ТОВ «Кредитні ініціативи», якому було відступлено право вимоги за кредитним договором, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, оскільки правом визначення відповідача у справі наділений виключно позивач (ст. 51 ЦПК України).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: