Справа № 215/1724/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Конопліної С.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2Т кизи ОСОБА_3,

відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі,

В С Т А Н О В И В:

02.05.2018 р. ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулися до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої вказали, що 22.06.2016 р. ОСОБА_7 продав ОСОБА_4 за 141176 грн. нежитлову будівлю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, 12а, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 670. Грошові кошти від продажу не отримували. Вважають даний договір недійсним через помилку ОСОБА_2 щодо обставин, які мають істотне значення. ОСОБА_2 не володіє українською мовою, при підписанні правочину вона наполягала на здійсненні перекладу фахівцем із знанням азербайджанської мови, підпис в договорі поставила, оскільки їй пояснили, що вона підписує договір іпотеки в забезпечення укладеного між позивачем ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_7 договору займу у розмірі 50000 доларів США. Будь-які розяснення щодо дійсної природи правочину, розуміння нею умов та наслідків правочину нотаріусом не здійснювалися та не надавалися, переклад стосовно цього не проводився. Позивачі перебувають між собою у шлюбі з 10.06.2014 р.. ОСОБА_2, як співвласник приміщення надавала згоду для укладення зазначеного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.07.2018 р. відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.09.2018 р..

У судовому засіданні 05.09.2018 р. було оголошено перерву до 17.10.2018 р..

В звязку з зайнятістю судді в іншому провадженні розгляд справи 17.10.2018 р. не відбувся, в звязку з чим справу було відкладено на 22.11.2018 р..

У підготовчому судовому засіданні 22.11.2018 р. на виконання вимог ч.2 ст.197 ЦПК України судом було здійснено визначені у вказаній нормі дії, необхідні для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 22.11.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 23.01.2019 р.

23.01.2019 р. оголошено перерву у судовому засіданні до 26.02.2019 р. для надання представником позивача копії рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 і ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу від 22.06.2016 р. нежитлової будівлі по вул.Черкасова, 12-а в м.Кривому Розі удаваним правочином.

26.02.2019 р. справа не розглядалась (знято з розгляду) у звязку із зайнятістю судді в іншому провадженні №215/638/19, наступна дата судового засідання призначена на 19.03.2019 р.

19.03.2019 р. оголошено перерву у судовому засіданні до 25.04.2019 р. для підготовки до судових дебатів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги. Крім іншого, зазначив, що подані відповідачами у судовому засіданні копії рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 р. не можуть бути прийняті судом до уваги, так як подані з порушенням вимог статті 83 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і вказав, що дійсно ввів в оману свою дружину, яка розуміє лише азербайджанську та турецьку мови. Розповів дружині, що вона підписує згоду на договір застави магазину в забезпечення повернення 50000 доларів США, які він взяв у борг у свого брата ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, вважає його незаконним, а викладені позивачами обставини не підтвердженими жодними доказами. Зазначила, що вказана угода посвідчена нотаріально, та дружина продавця ОСОБА_7 Кіфаят дала згоду на продаж спільного сумісного майна подружжя, про що є її нотаріально посвідчена заява. Вказує, що ОСОБА_7 Кіфаят не є стороною за договором купівлі-продажу. Зазначає, що вказані обставини унеможливлюють визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вважає сумнівним посилання позивача ОСОБА_7 Кіфаят на незнання державної мови, яка отримала посвідку на проживання в Україні у 2012 році, а у шлюбі з ОСОБА_7 Натіком перебуває з 2004 року, шлюб зареєстровано в Жовтоводському міському відділі РАЦС. Діти позивачів отримують освіту в Україні, тому проживання в Україні тривалий час ставить під сумнів вказане твердження позивача ОСОБА_2 Перебуваючи у нотаріуса позивач ОСОБА_2 підписала заяву. Клопотання щодо незнання мови, якою посвідчувалась угода, не заявляла. Крім того, рішенням суду від 24.10.2017 р., яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_2 про визнання того ж договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22.06.2016 р. удаваним правочином. Також відповідач ОСОБА_4 зазначила, що позивач ОСОБА_2 не є стороною угоди, а тому якщо вона і не розуміла зміст своєї згоди на вчинення продажу як дружина продавця, то має право на компенсацію своєї частки дружини в спільному майні.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав, зазначив, що судом вже розглядався аналогічний позов ОСОБА_2 про визнання того ж договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22.06.2016 р. удаваним правочином. Рішенням суду від 24.10.2017 р., яке набрало законної сили, відмовлено у позові. Вважає, що позов не відповідає вимогам закону, та за наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, дотримання прав сторін при його нотаріальному посвідченні просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.655-662 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами, викладеними у ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з і ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Судом встановлено, що 22.06.2016 р. приватним нотаріусом криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до якого ОСОБА_1 Надир продав ОСОБА_4 Мєлєк Ельчін за 141176 грн. нежитлову будівлю магазину по вул.Черкасова, 12-а в м.Кривому Розі. (а.с. 39-40; 77-78)

Вказана угода посвідчена нотаріально, а дружина продавця ОСОБА_1 Кіфаят дала згоду на продаж спільного сумісного майна подружжя, про що є її нотаріально посвідчена заява. (а.с. 79). Отже, згода другого з подружжя на відчуження спільного сумісного майна надана у письмовій формі з дотриманням частини четвертої статті 203 ЦК України.

В даному випадку за договором купівлі-продажу його сторонами є ОСОБА_1 (продавець) і ОСОБА_4 Мєлек (покупець). Таким чином, ОСОБА_1 Кіфаят як встановлено судом та визнається сторонами, не є стороною за договором купівлі-продажу.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без належної письмової згоди одного з подружжя, а тому при наявності спору щодо вчинення правочину з відчуження майна без належної письмової згоди одного з подружжя на це, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Крім того, посилання позивача ОСОБА_1 Кіфаят на оману з боку чоловіка ОСОБА_1 Натіка, та з урахуванням того, що дружина не є стороною договору купівлі-продажу, повністю кореспондуються з правилами ст.ст. 69, 71 Сімейного кодексу України щодо права подружжя на спільну сумісну власність та можливість поділу вказаної власності в разі порушення прав дружини. ОСОБА_1 Кіфаят не позбавлена можливості звернення до суду з позовом до чоловіка про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.

Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.20017 р., що набрало законної сили встановлено, що посилання позивача ОСОБА_2 на незнання державної мови є сумнівним, оскільки посвідку на постійне проживання в Україні вона отримала у 2012 році (а.с.11), з 2004 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 Натіком, шлюб зареєстровано в Жовтоводському міському відділі РАЦС (а.с.8). Перебуваючи у нотаріуса позивач підписала заяву, клопотання щодо не знання мови на якій посвідчувалася угода не заявляла. Крім того, свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підтвердили надуманість доводів позивача, щодо незнання державної мови. (а.с.143-144).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 р. рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.20017 р. залишено без змін. (а.с. 146-147).

Крім того, при розгляді апеляційної скарги на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. була допитана в судовому засіданні в апеляційній інстанції нотаріус, яка підтвердила, що ОСОБА_2 перед підписанням заяву було прочитано вголос і остання розуміла яка угода укладається та підписала заяву особисто.

Заперечення представника позивача щодо не прийняття поданих відповідачами у судовому засіданні доказів, а саме: копій рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 р. суд відхиляє, оскільки відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.4 ч.2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Враховуючи, що відповідачі при подачі заяви від 28.11.2018 р. про розгляд справи у їх відсутність вказали про наявність зазначених доказів, проте їх до вказаної заяви не подали, а позивач і його представник будучи обізнаними з існуванням рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 р., не вважали за необхідне подати їх суду, посилаючись на недоцільність їх дослідження, суд маючи сумніви у добросовісному здійсненні позивачем та його представником виконання обовязків щодо подання доказів, вважає подані відповідачами докази належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Також, суд звертає увагу на те, що позовна заява ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, що є предметом даного розгляду, як і інші процесуальні заяви, що подані у справі позивачами, складені українською мовою та підписані, зокрема, самою ОСОБА_2, без будь яких приміток щодо неможливості прочитати самостійно або прочитання вголос.

Отже, позивачами не доведено незнання позивачем ОСОБА_2 державної мови, як підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки їх доводи спростовуються дослідженими судом доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов не відповідає вимогам закону та за наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, дотримання прав сторін при його посвідченні в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 229, 655-662 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 77-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне судове рішення складено 06.05.2019 р..

Суддя