Провадження № 22-ц/4808/590/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П, Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2019 року, в складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 06 вересня 2018 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

У березні 2019 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Заяву обгрунтував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушеного права та утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Його майнові вимоги можуть бути задоволені за рахунок майна відповідачки, яким остання у випадку незастосування заходів забезпечення позову має можливість вільно розпорядитися, що може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на її незаконність та необгрунтованість. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апелянт зазначив, що сума боргу 12150 доларів США є для нього значною, відповідач понад чотири роки добровільно не повертає борг, а тому у нього існують виправдані побоювання того, що відповідач і надалі ухилятиметься від взятих на себе зобов»язань.

У заяві про забезпечення позову, на думку апелянта було наведено аргументи необхідні для забезпечення позову, а саме те, що між сторонами існує спір який полягає у несплаті відповідачем боргу за договором позики у сумі 12150 доларів США, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам та є співмірним.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що ним не наведено обгрунтованих та об»єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно а також не надано доказів належності ОСОБА_3 на праві власності квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_1.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв»язку з цим колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності відповідача яка не з»явилися у судове засідання.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заявником на підтвердження доказів того, що станом на час подання заяви про забезпечення позову квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 належать на праві власності ОСОБА_3 а також те, що вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Згідно вимог ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред»явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб»єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов»язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_2, з урахуванням уточненої позовної заяви, предметом позову є стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 06 жовтня 2014 року в сумі 5950 доларів США, станом на жовтень 2018 року борг становить 12150 доларів США, сума позики 4950 доларів США (з урахуванням повернутих 1000 доларів США), 7200 доларів США - відсотки.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів та дійшов правильного висновку про те, що в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено обгрунтованих та об»єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно та не довів що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч.1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд обгрунтовано зазначив про те, що надані заявником додатки до заяви - копії судових рішень у цивільній справі №344/7491/14-ц не можуть слугувати доказами належності відповідачу ОСОБА_3 (станом на час розгляду заяви) на праві власності квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, оскільки такі рішення постановлені у 2016 та 2017 роках і із їх змісту не вбачається факту належності даних квартир саме ОСОБА_3

Із долучених до апеляційної скарги інформаційних довідок № 160097609 та № 160099794, (сформованих 19.03.2019 року після постановлення ухвали суду) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_1 30.05.2014 року подарована ОСОБА_4, тобто ще до укладення 06.10.2014 року договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 однак з 30 березня 2011 року перебуває в іпотеці ПАТ «Креді АГРІКОЛЬ БАНК».

Зазначені докази заявником не були долучені до матеріалів заяви про забезпечення позову та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 364 ЦПК України, докази які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

Апелянт не подав доказів неможливості подання вказаних довідок до суду першої інстанції, а тому такі не можуть бути прийняті апеляційним судом на підтвердження необгрунтованості висновків суду.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суд першої інстанції, а тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2019 року без зміни.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко