ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/145/19 Справа № 214/4678/17 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2018 року, яке постановлена суддею Хомініч С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірної та зобовязанні її видалення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 05.04.2017 року, використовуючи пошукову систему Google, він ввів в пошукову строку запит «симанчук в» та виявив статтю із заголовком: «Беляша», екс-мента з ОСОБА_5 скоро відпустять. А краще б….» за посиланням http:// cripo.com.ua/?sect_id=10&aid=85866.

Перейшовши за посиланням позивач виявив статтю, яка не має жодного відношення до реальних фактів та порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Стаття не мала інформації про її автора, в звязку з чим він вимушений був звернутись до ТОВ «Інтернет Інвест» з метою встановлення автора статті та власника сайту, на якому була розміщена ця стаття, проте йому у наданні такої інформації було відмовлено. Згодом він дізнався, що автором статті є ОСОБА_2, який на той час займався журналістською діяльністю.

Вважає, що матеріали, викладені на сайті cripo.com.ua, не мають жодного відношення до реальних фактів та порочать його честь, гідність та ділову репутацію.

27.11.2017 року позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши відповідачем ОСОБА_3 реєстратора доменного імені cripo.com.ua та просив зобовязати його видалити недостовірну інформацію за посиланням http:// cripo.com.ua/?sect_id=10&aid=85866.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Витрати на оплату судового збору покладено на ОСОБА_1

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та хибне трактування обставин справи. Вважає, що спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила, що спірне висловлювання містить посилання на час, реальну особу та її ПІБ, подію, що надає фразі ознак фактичного твердження. Крім того, відповідач висловив недостовірну інформацію, яку виклав від власного імені у стверджувальній формі, у звязку з чим має понести відповідальність за свої дії.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач по справі ОСОБА_1, через пошукову систему Google (https://www/google.ru) знайшов на сайті сгіро.соm.uа (посилання ttp://сгіро.соm.uа/?sect_id=10&аіd=85866) на статтю із заголовком мовою оригіналу: «Беляша», екс-мента з ОСОБА_5 скоро відпустять. А краще б..»

Серед іншого тексту дана стаття містить наступний зміст: «Беляша», екс-мента з ОСОБА_5 скоро відпустять. А краще б посадили».«..Спочатку були побиті двоє хлопців, один з яких кріворожанін, другий - гість з Росії. Дівчина була побита «на десерт».« Протягом 10 хвилин він бив свою жертву, пустивши в хід все - руки, ноги, лікті, тягав за волосся, бив головою об стіну». «В результаті ж розслідування з'ясувалося, що разом з ОСОБА_1, які били дівчину, знаходився також ОСОБА_7, який в компанії з вищезазначеним іншому тероризували відвідувачів Джеронімо.» «Зі слів свідків і потерпілої били всі підстави для взяття під варту «веселій компанії», так як навіть неозброєним поглядом видно і злісне хуліганство групою осіб за попередньою змовою (за участю дільничного), і розбій з пограбуванням і заподіяння тілесних ушкоджень, тяжкість яких визначить судмедекспертиза, а також соціально небезпечну поведінку. »« На момент публікації стало відомо, що ОСОБА_1 - в минулому співробітник ОСОБА_8 Протягом 3-х місяців він теж бив міліціонером, що пояснює багато».

До позовної заяви позивачем додано скрін-шоти статті за посиланням http://сгіро.соm.uа/?sect_id=10&аіd=85866 (а.с.6-13), скріншот сторінки з пошуковими варіантами (а.с.16).

Відповідно до листа директора ТОВ «Інтернет Інвест» реєстратором, а отже власником, сайту сгіро.соm.uа є ОСОБА_3, що проживає за адресою 02139, м. Київ, бульвар Перова, 38/24 (а.с.32).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що веб-сайт: http://сгіро.соm.uа/?sect_id=10&аіd=85866, на якому була поширена інформація про позивача, належить відповідачу ОСОБА_3, отже відсутні докази, що саме відповідачем ОСОБА_3 розповсюджувалась інформація стосовно позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Крім того, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Пунктами 11 та 12 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Так, в якості доказів, що підтверджують поширення оспорюваної позивачем інформації, останнім надано скрін-шоти статті за посиланням на сайт http://сгіро.соm.uа/?sect_id=10&аіd=85866 (а.с.6-13) та скріншот сторінки з пошуковими варіантами (а.с.16).

Із наданих позивачем скрін-шотів сторінок з веб сайту сгіро.соm.uа вбачається викладення тверджень, які на твердження позивача, не мають жодного відношення до реальних фактів та порочать його честь, гідність та ділову репутацію.

Так, в самому заголовку замість імені позивача вказано принизливе прізвисько, вигадане самим автором статті, яке не має жодного відношення до реалій дійсності.

Викладені дані у статті, як факти, не підтверджені жодними доказами, оскільки відсутні жодні обвинувальні акти відносно позивача, що є єдиним достатнім та допустимим доказом, який встановлює винність та протиправність діяння.

Крім того, автор статті надає правову кваліфікацію діям, які, нібито, відбувались. Проте, правову кваліфікацію, в рамках правової держави, можуть давати лише особи на яких такий обовязок покладений Законом, а тому надання правової кваліфікації автором статті, є неправомірною дією, яка спричинила негативні наслідки для позивача.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тобто, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, гарантується право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою, другою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України від 02.10.1992 року № 2657-XII "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У пунктах 1, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34, 68 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі "Нова газета" та «Бородянський проти Росії", що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України від 02.10.1992 року № 2657-XII "Про інформацію" визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі "Лінгенс проти Австрії").

Згідно із частинами першою, четвертою, сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до пункту 18 вказаної Постанови, згідно з положеннями статті 277 ЦК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Згідно розяснень, які викладені у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Шувалов проти Естонії» від 29.05.2012 року, Європейський суд дійшов висновку про відсутність порушення пункту 2 статті 6 Конвенції з огляду на те, що всі інформування («суддя підозрюється в отриманні хабаря», «справу судді передано до суду», «суддя обвинувачується в отриманні хабаря від особи, справа якої була в його провадженні», тощо) створювали чітке уявлення про обвинувачення, а не вину особи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, факт поширення відповідачем ОСОБА_3 недостовірної інформації підтверджується наданими позивачем скрін-шотами статті за посиланням на сайт http://сгіро.соm.uа/?sect_id=10&аіd=85866 (а.с.6-13) та скріншотом сторінки з пошуковими варіантами. (а.с.16)

Поширена відповідачем ОСОБА_3 щодо позивача інформація про позивача, а саме викладені данні у статті, не підтверджені жодними доказами а також надання правової кваліфікації діям позивача автором статті, є неправомірною дією, яка спричинила негативні наслідки для позивача, тому така інформація не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України "Про інформацію", оскільки такі фактичні твердження відповідача можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що оприлюднена відповідачем ОСОБА_3 щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною та непідтвердженою, а також створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про діяльність позивача, сприймається як звинувачення останнього.

За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа, зобовязання власника сайту видалити розміщену на сайті недостовірну інформацію, тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене.

Спростування поширеної недостовірної та непідтвердженої інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, інформація, розміщена на сайті cripo.com.ua за посиланням http:// cripo.com.ua/?sect_id=10&aid=85866 має бути визнана недостовірною та непідтвердженою, а відповідача ОСОБА_3, який є власником сайту cripo.com.ua та несе відповідальності за зміст опублікованих блогів користувачів, слід зобовязати видалити розміщену на сайті cripo.com.ua недостовірну інформацію за посиланням http:// cripo.com.ua/?sect_id=10&aid=85866 щодо позивача.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною та зобовязання її видалити задовольнити.

Визнати недостовірною та непідтвердженою інформацію, розміщену на сайті cripo.com.ua за посиланням http:// cripo.com.ua/?sect_id=10&aid=85866.

Зобовязати власника сайту cripo.com.ua ХМЕЛЕВА ОСОБА_3 видалити розміщену на сайті cripo.com.ua недостовірну інформацію за посиланням http:// cripo.com.ua/?sect_id=10&aid=85866.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: