Дата документу 03.05.2019 Справа № 320/8646/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/8646/18 Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І. М.
провадження № 22-ц/807/1512/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття та дружини до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 червня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 432. Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Протягом останнього часу, понад три місці, їхнє сумісне проживання з відповідачем стало неможливим у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, різними життєвими цінностями. Він не зрозумів своєї відповідальності за створення сім'ї та народження дитини, продовжує вести хаотичний стиль життя, не забезпечує позивача та дитину матеріально, не займається вихованням дитини.

З 15 серпня 2018 року вони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, відповідач з цієї дати пішов з сім»ї, та вона з дитиною проживають окремо від відповідача. Дитина знаходиться на її утриманні та виховується нею самостійно. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та її утримання у зв»язку із доглядом за дитиною до трирічного віку не надає, пояснюючи це відсутністю коштів. Вона на цей час не працює, так як знаходиться у відпустці в зв'язку з доглядом за малолітньою дитиною до трьох років та їй дуже тяжко самостійно, без допомоги чоловіка, утримувати сім'ю та виховувати дитину.

На підставі вище викладеного позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття у розмірі ј частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2018 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, щодо невиконанням ним обов»язку з утримання дитини, а також щодо його спроможності сплачувати аліменти на дружину, просить виключити посилання суду на ці обставини, а також відмовити в позовних вимогах про стягнення з нього аліментів на утримання дружини.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у нього можливості надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку. На теперішній час він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний і мінливий дохід, а тому його доходу вистачатиме лише на сплату аліментів на утримання сина.

В частині стягнення аліментів на сина рішення суду не оскаржує.

Позивач, отримавши копію апеляційної скарги, відзиву на неї не надала, що не перешкоджає відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржується лише в частині стягнення аліментів на утримання дружини, в іншій частині рішення суду судовою колегією не переглядається.

Встановлено, що 24 червня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який зареєстрований Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 432, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 05 січня 2018 року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_4, та це підтверджується довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про реєстрацію місця проживання дитини № 10/17.11-06-143 від 10.01.2018 року (а.с. 8).

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дружини ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність їх стягнення та визначив їх розмір у сумі 1000 грн. на місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на своє складне матеріальне становище, зумовлене відсутністю постійної роботи. Зазначає про наявність нерегулярного, мінливого доходу, що позбавляє його можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини.

Проте, вказаний довід апеляційної скарги не заслуговує на увагу, оскільки та обставина, що батько дитини, будучи працездатною людиною, офіційно не працює, не є підставою вважати, що він неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання матері своєї дитини, яка знаходиться у відпустці по її догляду до трирічного віку.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач є працездатною особою молодого віку, має дохід, інших утриманців, крім малолітнього сина, не має. Доказів того, що він неспроможний працювати або обмежений у працевлаштуванні, або має незадовільний стан здоров»я, що перешкоджає йому знайти постійну роботу, відповідач суду не надав.

Отже, суд правильно визнав, що останній не довів, що взагалі неспроможний надавати будь-яку суму на утримання дружини, зокрема, 1000 грн. на місяць.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).

Між тим, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано відомостей про відсутність у нього нерухомого, рухомого майна на праві власності, банківських довідок про відсутність на його рахунках коштів, довідок про наявність інших утриманців, довідок податкового органу про сплату податку з доходів фізичних осіб, довідок фіскальної служби або пенсійного фонду про відсутність доходів, довідок про отримання допомоги по безробіттю, відомості щодо перебування на обліку в Державному центрі зайнятості, як особи, що шукає роботу тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала доказів про свій матеріальний стан, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст.84 СК України, як правильно зазначив суд, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Будь-яких належних доказів про відсутність можливості у відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, матеріали справи не містять.

Відповідач не подав жодних доказів щодо своїх доходів, які він отримує, та, оскаржуючи рішення суду з підстав неправильних висновків про наявність у нього можливості надавати дружині матеріальну допомогу розміром 1000 грн. на місяць, останній знову тільки суто декларативно наголошує на відсутності у нього такої можливості.

Вказане свідчить, що фактично відповідач не бажає надавати відомості про свої дійсні доходи, що, в свою чергу, робить його ствердження бездоказовими та такими, що висновків суду не спростовують.

Натомість, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, у зв'язку з чим вона не працює, отримує матеріальну допомогу по догляду за дитиною, яка досягла лише річного віку, та для забезпечення дитині належного догляду сама має бути належним чином забезпечена продуктами харчування та побуту.

За таких обставин і за умови недоведеності відповідачем факту неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1000 грн. щомісячно, суд першої інстанції законно та об'єктивно визначив такий розмір аліментів на утримання позивача.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов'язань у відповідача перед його дружиною, а саме, дитина, яка не досягла трирічного віку проживає з нею; відповідач є працездатною людиною, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини.

Виходячи з наведеного, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується доводів відповідача про неправильність висновку суду про те, що він не виконує належним чином свій обов»язок по утриманню дитини, та прохання відповідача в скарзі про його виключення з мотивувальної частини рішення, колегія зазначає наступне.

Матеріали справи не містять даних про взаємини сторін щодо утримання дитини до часу подання позову ОСОБА_4 19.10.2018р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження за позовом дружини 09.01.2019р.

До відзиву на позов ним додані квитанції про сплату аліментів на дитину у листопаді 2018р. - 515 грн., у грудні - 1030 грн., а також квитанції щодо його витрат за ці місяці на харчування дитини та підгузки на суму 1612 грн. ( а.с. 23-27), тобто ці витрати на утримання сина він ніс ще до того, як дізнався, що дружина позивається до нього з приводу аліментів.

А тому колегія вважає за можливе виключити з мотивувальної частини вислів суду «відповідач не виконує належним чином свій обов»язок по утриманню дитини», що ніяким чином не вплине на остаточне рішення суду в частині вирішення вимог позивача по суті, оскільки є правом дружини, з якою проживає дитина, отримання від батька, який проживає окремо від дитини, аліментів на утримання дитини, зокрема, і в порядку їх присудження судом, незалежно від того, що відповідач намагається надавати матеріальну допомогу, але щодо її розміру існує спір.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року у цій справі змінити, виключивши з мотивувальної частини вказівку суду про те, що «відповідач не виконує належним чином свій обов»язок по утриманню дитини».

В решті оскаржуваної частини рішення залишити без змін.

В частині вирішення позовних вимог щодо аліментів на утримання дитини рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 03 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: