Справа № 450/1789/19 Провадження № 2/450/1195/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-ІНЖИНІРИНГ» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та коштів витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом в якому уточнивши свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-ІНЖИНІРИНГ» в загальному розмірі 158 743 тис. грн.. 03 коп., з яких: не виплачена заробітна плата, в розмірі 46 764 тис. грн., 23 коп.; витрачені кошти позивачем на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності Товариства,що становить 111 978 тис. грн.. 79 коп.

В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що наказом директора № 02/09/10 від 02 вересня 2010 року ОСОБА_1 був призначений директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-ІНЖИНІРИНГ». Позивач зазначає, що за період роботи з 01.01.2019 по 15.05.2019 у Товариства виникла перед ним заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 26 693,80 грн. та коштів витрачених ним як працівником Товариства на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності Товариства у розмірі 86 882,66 грн.. 30.08.2019 року ОСОБА_1 на адресу суду направив заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що з моменту подачі позову по 27.08.2019 року пройшло 92 дні, та свої позовні вимоги в позовній заяві від 28 травня 2019 року підтримує в повному обсязі, однак позивач посилаючись на п.2 ст.49 ЦПК України зазначає, що він вправі збільшити позовні вимоги до закінчення підготовчого провадження і користуючись цим правом позивач вважає за необхідне уточнити свої позовні вимоги. Позивач вказує на те, що станом на 27.08.209 року, у ТзОВ «Р-ІНЖИНІРИНГ» збільшилась перед ним заборгованість із виплати заробітної плати на 20 070 тис. грн., 44 коп. та коштів витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності на 25 096 тис. грн., 13 коп. Відповідно до наданих доказів до позовної заяви, вказується на те,що відповідачем не виплачується вказана заборгованість із заробітної плати та коштів, витрачених позивачем коштів на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності Товариства, через наявність господарських спорів та накладення арешту на кошти Товариства в рамках виконавчих проваджень за номерами ВП №57254848, ВП 58358322, ВП №58398261.Також відповідно до долученої копії виписки по рахунку та довідки з банку АТ «Райффайзен Банк Аваль» позивачем посилається на, що в відповідача Товариства наявні грошові кошти в розмірі 155 968,24 грн. лише на одному рахунку номер НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», який призначений для виплат заробітної плати та сплати бюджетних платежів.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що отримання нарахованої заробітної плати є можливим тільки в порядку судового захисту, шляхом стягнення заборгованості за рішенням суду оскільки кошти на зазначеному рахунку арештовані в рамках виконавчих проваджень.

Позивач для обґрунтування правових підстав звернення посилається на ст.ст. 15, 21 Закону України «Про оплату праці», ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю де зазначається, що працівник має право на оплату праці на підставі укладеного трудового договору, а також оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Позивач також покликається на ч.1 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої, у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами і у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами.

03.06.2019 року провадження у справі відкрито.

30.08.2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача про збільшення позовних вимог, в якій суд просить в справі за № 450/1789/19 збільшити розмір заборгованості із виплати заробітної плати та заборгованості по коштам витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності. 03.09.2019 року суд ухвалив долучити та прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

27.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ТзОВ «Р-ІНЖИНІРИНГ», в якому відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги у справі №450/1789/19 позивача в повному обсязі, посилаючись на додані докази до відзиву, а саме копію виписки з рахунку в банку АТ «РАЙФФАЗЕН БАНК АВАЛЬ».

В обґрунтування зазначає, що у зв`язку з наявністю господарських спорів та накладення арешту на рахунок Товариства з якого здійснюється виплата заробітної плати р/р НОМЕР_1 в ЛОД АТ «Райфазен Банк Аваль» в рамках виконавчих проваджень ВП №57254848, ВП 58358322, ВП №5839826, як доказ наявності цих виконавчих проваджень посилається на постанови додані позивачем до позовної заяви, Товариство не взмозі здійснити виплату заробітної плати та коштів витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності.

Відповідач посилається на норми ст. 43 Конституції України та ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю та ст.15, 24 Закону України «Про оплату праці» зазначаючи , що кожен має право на оплату праці та на першочерговість виплати заробітної плати, оскільки всі інші платежі підприємства здійснюють після виконання зобов`язання щодо оплати праці. Одночасно відповідач вказує,що згідно із ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами і у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами. В відзиві відповідач наголошує на тому, що задоволення вимог працівників, пов`язаних з трудовими правовідносинами, перевалює над будь-якими іншими господарськими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, а також вказує, на те що невиплата заробітної плати та коштів витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності товариства є порушенням конституційних прав працівника.

30.09.2019 року справу призначено до судового розгляду.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, та уточнених позовних вимогах просить позов задоволити у повному обсязі. Дав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився на адресу суду надійшла заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу № 02/09/10 ОСОБА_1 призначений директором ТзОВ «Р-ІНЖИНІРИНГ».

Господарським судом Львівської області постановлено рішення № 914/1425/18 від 29.01.2019 року про стягнення з Товариства коштів на користь ТзОВ «Арт Буд Л», рішення № 914/1563/18 від 21.01.2019 року про стягнення грошових коштів на користь ПП «МП» Сантехмонтаж» та рішення № 914/54/18 про стягнення грошових коштів на користь ТзОВ «Антап Україна». В рамках виконавчих проваджень за номерами № ВП №57254848, ВП №58358322, ВП №5839826 у зв`язку з невиконанням відповідачем судових рішень було накладено арешт на кошти, що перебувають на рахунках Товариства.

Ст. 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Ч. 1 ст. 115, ч.5 ст.97 КЗпП України, ст.22, ч.ч.1, 6 ст.24, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Отже, накладення арешту на рахунок боржника який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють на підприємстві.

Разом з тим, суд критично оцінює надану позивачем довідку та виписку АТ «Райфазен Банк Аваль» встановлено, що арешт було накладено на рахунок за номером НОМЕР_1 в АТ «Райфазен Банк Аваль», що призначений для виплати заробітної плати та сплати бюджетних платежів, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи копії постанов про арешт коштів боржника вбачається, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на рахунках та на всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

Так, відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен виокремити рахунки із спеціальним режимом використання з усіх інших рахунків боржника та не накладати на рахунки із спеціальним режимом використання арешт, або зняти його після отримання від боржника відповідного документального підтвердження. Аналогічний обов`язок д/в також передбачений і щодо арешту коштів на рахунках боржника, звернення стягнення на які заборонено законом.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві та уточнених позовних вимогах просить суд стягнути з ТзОВ «Р-ІНЖИНІРИНГ» на його користь нараховану але виплачену заробітну плату, в розмірі 46 764 тис. грн., 24 коп. Судом критично оцінені докази надані позивачем на підтвердження наявної заборгованості, оскільки виходячи з наданих суду доказів, а саме довідки про нарахування заробітної плати від 15.05.2019 року № 5, розрахунковий лист по заробітній платі за квітень 2019 року; копію розрахункового листка по заробітній платі за березень 2019 року; копію розрахункового листка по заробітній платі за лютий 2019 року; копію розрахункового листка по заробітній платі за січень 2019 року; оборотно-сальдової відомості по рахунку 661; копія оборотно-сальдової відомості по рахунку 3721 встановлюється, що нарахування заробітної палати ОСОБА_1 здійснювалося самостійно самому собі, а також на довідці про нарахування заробітної плати від 15.05.2019 року № 5, розрахункових листках по заробітній платі за квітень,березень, лютий, січень 2019 року відсутній підпис головного бухгалтера з позначкою про те, що ця посада відсутня у штатному розписі, однак в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 661, 3721 зазначено підпис головного бухгалтера самого позивача ОСОБА_1 ..

З огляду на вище наведене, враховуючи що дійсність наданих позивачем довідок про наявність заборгованості судом встановити не вдалося, та не було надано суду інших підтверджуючих документів, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача користь позивача нараховану але виплачену заробітну плату, в розмірі 46 764 тис. грн., 24 коп. слід відмовити.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нараховану але виплачену заробітну плату, в розмірі 46 764 тис. грн., 24 коп., суд вважає за необхідне вказати на те, що стягнення зазначеної позивачем суми є неможливим у зв`язку з тим, що судом було встановлено, що кошти відповідача є арештовані. Позивач при обранні способу захисту своїх порушених прав не було зазначено вимоги про зняття арешту з зазначеного рахунку.

Керуючись нормами частини 2 статті 264 ЦПК України суд вважає за необхідне зазначити, що суд при ухвалені рішення не має право виходити за межі позивних вимог, а отже не має право задовольнити вимоги які не зазначені позивачем.

При пред`явленні позову про стягнення заробітної плати, позивачеві не перешкоджало звернутися до суду про зняття арешту з вказаного ним рахунку.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові.

Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимога позивача стягнути з Товариства заборгованість зі сплати заробітної плати. Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права - є підставою для відмови у задоволенні позову, що передбачено загальними принципами захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України., тому враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпіло особи виникає право на застосування конкретного способу захисту , який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин . Тобто потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає той спосіб захисту , який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В даному випадку здійснити стягнення заборгованості неможливо у зв`язку з наявністю арешту на рахунках товариства, які призначені для виплати заробітної плати тому суд вважає за необхідне задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованість за витрачені кошти на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності Товариства, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такої суду не представлено та судом не здобуто. Позивачем було надано для підтвердження цих вимог довідку про заборговані суми коштів витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності (розрахунки з підзвітними особами) від 15.05.2019 року № 6.Суд вважає не доведеними зазначені вимоги у зв`язку з відсутністю посилання на необхідність понесених витрат та доведеності їх потреби для Товариства. Виходячи з посилання позивача, що рахунок Товариства за номером НОМЕР_1 в АТ «Райфазен Банк Аваль» призначений для виплати заробітної плати та сплати бюджетних платежів на який накладено арешт є єдиним можливим для використання у зв`язку з наявністю на ньому суми грошей у розмірі 155 968,24 грн. не може бути використаний для виплати заборгованості коштів витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності оскільки відповідно до наданої позивачем довідки виданої Ат «Райфазен Банк АВАЛЬ» призначений саме для виплати заробітної плати та виплати бюджетних платежів, виходячи з цього сума заборгованості за витрачені кошти на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності товариства не підлягає оплаті з боку Товариства.

На підставі наведеного, беручи до уваги те, що позивачем не представлено жодних належних та допустимих доказів для визнання заборгованості зі сплати позивачем коштів на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності Товариства, суд прийшов до переконання, що в задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити, а відтак, відсутні підстави стягнення з ТзОВ «Р-ІНЖИНІРИНГ» зазначених позивачем коштів.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Окрім того, на підставі загальнодоступної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом встановлено, що ОСОБА_1 є засновником підприємства «Р-ІНЖИНІРИНГ» виходячи з отриманої інформації суд вважає, що відносини, які виникають під час виконання засновником функцій директора підприємства без укладення трудового договору, є корпоративними, а отже, обов`язок укладати трудовий договір, нараховувати та сплачувати заробітну плату в такому разі відсутній.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не співвідноситься із заявленими позовними вимогами, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 158, 223, 280, 282, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-ІНЖИНІРИНГ» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та коштів витрачених на закупівлю товарів та послуг для забезпечення господарської діяльності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2019 року.

СуддяІ. І. Мельничук