КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13 травня 2019 року

м. Київ

справа №369/7613/17

провадження № 22-ц/824/297/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Рубан С.М.,
вирішуючи питання про відновлення провадження за апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів,

за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з позовом в якому просила:

- визнати, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,0829 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0829 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року виготовлення, Н.З. НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року виготовлення;

- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині причіпу HUMBAUR Н 752010-30А, сірого кольору, 2011 року виготовлення.

ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом якому просив:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 803 490,00 гривень 00 коп., отримані ОСОБА_2 внаслідок продажу земельної ділянки, площею 0,0998 та, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - НОМЕР_3 та будівельних матеріалів, які використовувалися для будівництва будинку, 40 % готовності, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаних грошових коштів, яка становить 401 745 грн.00 коп.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вказаних грошових коштів, яка становить 401 745 грн.00 коп.

Третя особа ОСОБА_4 також звернулася з позовом в якому просила:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 ;

- стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на її користь 1 109 381 грн 61 коп, в якості відшкодування її затрат на придбання, будівництво та реконструкцію житлового будинку, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площе 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, н.з. НОМЕР_4 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, н.з. НОМЕР_4 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR Н 752010-30А, сірого кольору, 2011 року випуску.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR Н 752010-30А, сірого кольору, 2011 року випуску.

У інших вимогах позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину грошових коштів, яка становить 401 745 грн.00 коп. отриманих внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0998 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - НОМЕР_3 . У інших вимогах відмовлено.

У позові третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 відмовлено. /т. 4 а.с. 136-146/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, ухваливши рішення про їх задоволення, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити, в іншій частині рішення суджу залишити без змін.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції порушено норми ст. 25 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин. Житловий будинок на момент дарування ОСОБА_3 був готовий на 46%, не був зданий в експлуатацію та був непридатний для проживання. Інші 54 % ними добудовано як подружжям у період шлюбу, подарована половина будинку була повністю перебудована, а тому вона має право на визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку. Також вказувала, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 120 ЗК України, про те, що у разі набуття права власності на житловий будинок, право на земельну ділянку визначається пропорційно. Крім того, при стягнення з неї на користь ОСОБА_3 грошових коштів за продану нею земельну ділянку, що їй належала та була придбана за її особисті кошти, не враховано судом першої інстанції положення ст. 57 СК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасувати, відмовивши у задоволенні позову у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірне незакінчене будівництво, 46% готовності, було ним отримано у дар у 1995 році від ОСОБА_5 Відповідно до ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю, майно є його особистою власністю. У серпні 2000 року ним у ОСОБА_6 було придбано Ѕ незакінченого будівництва та земельну ділянку площею 0, 0404 га, за його особисті кошти, взяті у борг у його матері ОСОБА_4 у сумі 45 000, 00 грн, про що є відповідна розписка. З моменту введення житлового будинку в експлуатацію у 2001 році, ОСОБА_2 не приймала участі у добудові, реконструкції та ремонтах спірного будинку, оскільки до 2007 року не працювала, водночас він мав мінливий нерегулярний дохід, проживання здійснювалось за рахунок його матері, що підтверджується показаннями свідків. Реконструкція та поліпшення будинку здійснювались за рахунок його матері ОСОБА_4 , що підтверджується доказами у матеріалах справи. Таким чином, не з`ясувавши джерела походження коштів, обмежившись фактом придбання будинку та його реконструкції і ремонту за час шлюбу, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про належність майна до спільної сумісної власності подружжя. Не вкладала ОСОБА_2 і жодних коштів у придбання транспортних засобів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 також звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що вона має право на відшкодування вартості будівельних матеріалів та інших витрат, які були нею понесені на добудову та реконструкцію спірного житлового будинку. Зазначала про те, що вона та її чоловік працювали, про що надала розрахунки їх заробітних плат у еквіваленті до курсу долара США, та заощаджували на потреби їх сина, зібравши близько 40 тисяч доларів США. Зазначала про те, що її рідний брат та його дружина відчужили на користь її сина ОСОБА_3 недобудований будинок. Всі кошти, що вкладались в придбання частини будинку, його реконструкцію та добудови, належали їй, що також підтверджено частиною документів за розрахунками, договорами підряду, придбання будівельних матеріалів, що збереглися, та які перелічила в апеляційній скарзі. Загальна сума сплачених коштів за якими склала 1 109 381, 61 грн. Вказувала на те, що вона, як матір ОСОБА_3 , як член його сім`ї, надала в борг грошові кошти на придбання Ѕ частини будинку, здійснила його добудову, в подальшому реконструкцію, тобто невід`ємні поліпшення, за умови, що кошти їй з часом будуть повернуті, витрати їй не відшкодовано, що судом першої інстанції не взято до уваги. Зазначала і про те, що судом першої інстанції неправомірно визнано за ОСОБА_2 право власності на ј спірного будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Висновком експертизи підтверджено, що основні роботи були проведені у будинку з 2001 по 2014 року та були використані ті матеріали і виконані такі роботи, на які у неї наявні підтверджуючі документи.

17.12.2018 року у справі було зупинено провадження до залучення правонаступника померлої ОСОБА_4 , але не пізніше 26 квітня 2019 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктами 1, 3 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

ОСОБА_2 07.05.2019 року подала клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку із усуненням обставин, що раніше зумовили його зупинення.

Предметом спору за позовом ОСОБА_3 є визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 803 490,00 гривень 00 коп., отримані ОСОБА_2 внаслідок продажу земельної ділянки, площею 0,0998 та, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - НОМЕР_3 та будівельних матеріалів, які використовувалися для будівництва будинку, 40 % готовності, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Ч. 1 ст. 254 ЦПК України встановлено, що провадження у справі поновлюється за також за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Зважаючи на викладені обставини, у зв`язку із закінченням 6-ти місячного строку, наданого для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 та залучення до участі у справі правонаступника, колегія суддів доходить висновку про поновлення провадження у даній справі.

Керуючись ст. 253, 254 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року - поновити.

Призначити справу до розгляду в приміщенні Київського апеляційного суду /вул. Солом`янська 2-а/ на 10 червня 2019 року о 09 год. 45 хв.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: