ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 625/220/18

Провадження № 22-ц/818/1889/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»

відповідачі: ОСОБА_2,

Приватне сільськогосподарське підприємство « Кисівське»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя»

на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року у складі судді Лосєвої Д.К.,

встановив:

19 квітня 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» ( надалі ПСВ «Нове життя», позивач ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного сільськогосподарського підприємства « Кисівське» ( надалі ПСП «Кисівське», відповідач), в якому просило визнати поновленим договір оренди земельної ділянки ( 6,1824 га кадастровий номер № :02:000:0153) від 30 травня 2008 року, зареєстрований 13 серпня 2012 року за № 00378 на тих самих умовах, які були передбачені договором і на той час самий строк, то б то до 12 серпня 2022 року, та визнати укладеною додаткову угоду в редакції наведеній нижче: ------, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,1824 га кадастровий номер № :02:000:0153, укладений між ПСП «Кисівське» та ОСОБА_2, скасувати його державну реєстрацію.

Позов обґрунтовано тим, що30 травня 2008 року між ПСП «Нове життя» (орендар) та ОСОБА_2 (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,1824 га кадастровий номер № :02:000:0153, який був зареєстрований 13 серпня 2012 року за № 00378, строком на 5 років, то б то до 12 серпня 2017 року.

05.07.2017 року ПСП «Нове життя» направило ОСОБА_2 лист повідомлення про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди, на який 25.07.2017 року було надіслано відповідь від ОСОБА_2 про відмову у поновленні договору оренди, яка була обґрунтована бажанням самостійно використовувати земельну ділянку.

Протягом місяця після закінчення строку дії договору, ні одна із сторін не повідомила про розірвання договору, а орендар продовжує використовувати спірну земельну ділянку.

Між тим, ОСОБА_2 було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки із ПСП «Кисівське», який зареєстровано 2 лютого 2018 року за № 24741529, що на думку позивача є грубим порушенням переважного права ПСП «Нове життя» як орендаря на поновлення договору оренди.

Посилаючись на положення Закону України «Про оренду землі», зазначає, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку, а зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржено в суді.

Зазначає, що договір оренди спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ПСП «Кисівське» з підстав, визначених ст.ст. 203 та 215 ЦК України, є недійсним.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року у задоволені позову ПСП «Нове життя» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПСП «Нове життя» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, та суд першої інстанції допустив порушенням норм матеріального права, в частині неправильного тлумачення закону, застосував закон, що не підлягає застосуванню.

З підстав, наведених в позовній заяві, вважає, що відповідно до положень ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» , а також враховуючи положення розділу 11 договору оренди, відповідно до якого договір оренди не може бути припинений до закінчення сільськогосподарського року, позивач продовжував використовувати спірну земельну ділянку, що підтверджується тим, що 16.03.2018 року у касі ПСП «Нове життя» ОСОБА_2 було отримано 5 427,18 грн. орендної плати за весь 2017 рік, а не за 7 місяців. Також факт користування земельною ділянкою підтверджується копіями дорожніх листів трактора, які підтверджують початок виробничого циклу на спірній ділянці у вересні - жовтні 2017 року.

Також, договором оренди передбачено, що якщо на момент закінчення дії договору ще не закінчився сільськогосподарський рік, договір не може бути розірвано або припинено і це є його істотною умовою, таким чином договір оренди продовжував свою дію на момент укладання договору оренди між ОСОБА_2 та ПСП «Кисівське», чим порушено переважне право орендаря - ПСП «Нове життя».

Посилаючись на положення ст.ст. 626, 792 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», судову практику, викладену в постанові Верховного суду від 10.04.2018 року у справі № 594/376/17-ц, правові позиції Верховного суду України, викладені у постановах від 18 березня 2015 року у справах №№ 6-3цс-15, 6-4цс15, від 25 лютого 2015 року у справі № 6-10цс15,зазначає, що направлення орендодавцем до закінчення строку дії договору оренди повідомлення про відсутність у нього як власника земельної ділянки наміру поновлювати договір оренди на новий строк після закінчення терміну попереднього договору не створює будь-яких прав та обовязків для сторін у розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому переважне право орендаря, підлягає захисту, через укладання договору оренди з новим орендарем оскільки підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб до закінчення строку дії договору оренди. Вважає, що судом першої інстанції не враховано практику Верховного суду (постанова від 18.01.2018 року по справі № 910/12017/17).

Вказує на те, що відповідачем ОСОБА_2 підставою для відмови в поновленні договору оренди було зазначено про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб, що не було враховано судом першої інстанції.

В наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтовує тим, що дійсно між ним та ПСП «Нове життя « було укладено договір оренди земельної ділянки терміном до 13.08.2017 року. Розуміючи, що строк договору оренди землі закінчується, він 05.07.2017 на адресу виконавчого директора ПСІ І «Нове життя» ОСОБА_3 направив заяву про те, що він не має наміру продовжувати договір оренди, на що 1ІСП «Нове життя» поштою на вище вказану заяву направило лист-повідомлення, в якому виклало пропозицію про намір поновити Договір оренди землі від 30.05.2008. який набув чинності 13.08.2012. До цього повідомлення додано додаткову угоду до Договору оренди землі від 30.05.2008. що датована ЗО червня 2017 року із пропозицією поновити Договір оренди землі. З вказаною пропозицією він не погодився та, у відповідь, 25.07.2017 направив лист-повідомлення із запереченнями у поновленні договору оренди землі.

В подальшому дійсно між ним та ПСП «Кисівське» 01.02.2018 укладено договір оренди його земельної ділянки, вказані правовідносини виникли в результаті негативного досвіду в намаганнях самостійного використання ним земельної ділянки на власний розсуд упродовж 2017 року.

Таким чином. договір оренди землі від 30.05.2008 між ПСП «Нове життя» припинив свою дію 13.08.2017. у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, а тому переважне право орендаря на поновлення договору оренди не порушено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити та пояснила, що підприємство використовувало земельну ділянку протягом всього 2017 року та ОСОБА_2 отримав орендну плату за весь цей час. Крім того, зазначила, що відповідачем не підтверджено факту використання орендодавцем земельної ділянки самостійно. Умови запропоновані позивачем були значно кращі ніж умови на яких було укладено договір з ПСП «Кисівське». Також, звернула увагу на те, що попереднє листування сторін за період дії договору оренди не має значення, оскільки таке листування повинно здійснюватися протягом одного місяця після спливу дії договору. Отже, вважає, що переважне право орендаря на поновлення договору оренди є порушеним.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін та пояснив, що доводи викладені позивачем є необґрунтованими, не підтвердженими певними засобами доказування та спростовуються матеріалами справи. Вказав, що ОСОБА_2 отримав орендну плату за час визначений у договорі до 13.08.2017 року, а не за весь 2017 рік, та у подальшому таку плату не отримував, оскільки не бажав співпрацювати з позивачем, крім іншого, також з підстав недовіри до останнього щодо належного виконання умов договору. Умови запропоновані позивачем та ПСП «Кисівське», на думку відповідача, взагалі не можливо порівнювати..

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 30 травня 2008 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ППС «Нове життя» (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області площею 6,1824 га кадастровий номер № :02:000:0153 терміном на пять років, дія якого починається з моменту державної реєстрації , договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Коломацкому районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 серпня 2012 року за № 00378 ( надалі Договір оренди) ( а.с. 9-11).

В розділі 3 зазначеного договору оренди встановлено, що якщо до моменту закінчення терміну дії договору сторони не заявлять про припинення дії договору, цей договір вважається подовженим на такий саме термін та на таких самих умовах.

В пункті 5 розділу 10 договору оренди встановлено, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди.

В п.2.1 та п. 4 розділу 11 договору оренди сторони погодили, що договір оренди припиняється у разі закінчення терміну, на який було укладено договір, при цьому договір не може бути розірвано або припинено до закінчення поточного сільськогосподарського року.

Згідно акту прийому-передачі від 30 травня 2008 року Орендодавець ОСОБА_2 передав, а орендар ПСП «Нове життя» прийняв земельну ділянку розміром 6,1824 га. ( а.с. 12)

Актом від 30 травня 2008 року сторони договору визначили межі земельної ділянки в натурі ( а.с. 13)

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 060557 право власності на земельну ділянку площею 6,1824 га, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано за ОСОБА_2 ( а.с. 81).

Як вбачається з листаповідомлення від 30 червня 2017 року ПСП «Нове життя», засобами поштового звязку, сповістило ОСОБА_2 про намір поновити договір оренди та запропонувало розглянути та підписати додаткову угоду від 30.06.2017 року до договору оренди, додатком до цього листа повідомлення є додаткова угода від 30 червня 2017 року до договору оренди ( а.с. 16, 17,18)

У відповіді на цей лист ОСОБА_2 повідомив ПСП «Нове життя» про те, що не має бажання поновлювати договір оренди землі від 30.05.2008 року, з тієї підстави, що власник земельної ділянки, а також його родина прийняли рішення самостійно використовувати (обробляти) дану земельну ділянку, у звязку з чим заперечує у поновленні договору оренди ( а.с. 19)

01 лютого 2018 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ПСП «Кисівське» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,1824 га, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області, кадастровий номер № :02:000:0153 ( т. 1 а.с. 173-174)

Повідомленням від 01 березня 2018 року ПСП «Нове життя», через засоби поштового звязку, сповістило ОСОБА_2 про необхідність укладання додаткової угоди до договору оренди, посилаючись на вимоги Закону України «Про оренду землі», до листа повідомлення було додано додаткову угоду від 01 березня 2018 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що продовження користування землею після закінчення строку оренди, за умови отримання позивачем повідомлення зі змісту якого вбачається однозначне і усвідомлене волевиявлення власника земельної ділянки ОСОБА_2 про небажання продовження оренди та вимоги повернення землі, не може слугувати підставою для задоволення вимог ПСП «Нове життя» про поновлення дії орендних відносин між сторонами, а тому у позивача відсутнє переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки договір оренди від 2008 року припинив свою дію у 2018 році у передбаченому законом порядку та підставах, а укладений ОСОБА_2 у 2019 році за вказаних обставин договір оренди із ПСП «Кисівське» не пов'язаний з договором оренди із ПСП «Нове життя», який вичерпав свою дію.

Судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції і вважає, що воно є обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Такі ж висновки викладені в постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі №№ 594/376/17-ц, які є обовязковими для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України.

Договір оренди земельної ділянки укладено між ОСОБА_2 та ПСП «Нове життя» терміном на 5 років, то б то з 13.08.2012року до 13.08.2017 року. Умовами договору оренди не передбачено термін, у який орендар зобовязаний повідомити орендодавця про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, а тому ,з огляду на положення ст. 33 Закону України «Про оренду землі», строк для надіслання такого повідомлення встановлено не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що ПСП «Нове життя» на адресу ОСОБА_2 25.07.2017 року надіслало лист повідомлення від 30 червня 2017 року , в якому повідомило ОСОБА_2 про намір поновити договір оренди та запропонувало розглянути та підписати додаткову угоду від 30.06.2017 року до договору оренди, додатком до цього листа - повідомлення є додаткова угода від 30 червня 2017 року до договору оренди від 30 травня 2008 року.

25.07.2017 року ОСОБА_2, в межах строків, встановлених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», повідомив ПСП «Нове життя» про відмову від поновлення договору оренди.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, що переважне право орендаря підлягає захисту у звязку укладання договору оренди з новим орендарем, оскільки підставою відмови попередньому орендарю (ПСП «Нове життя») у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про прийняття ним рішення самостійно використовувати обєкт оренди для власних потреб до закінчення строку дії договору оренди.

Колегія суддів також відхиляє доводи представника позивача на продовження строку дії договору оренди від 2008 року до закінчення виробничого циклу та на отримання орендодавцем ОСОБА_2 у січні 2018 року орендної плати за весь 2017 рік, як ознаку його згоди на продовження оренди на новий строк, оскільки з матеріалів справи вбачається, що закінчення виробничого циклу з використання позивачем належної ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення співпадає у часі із закінчення терміну дії договору оренди землі, тобто у серпні 2017 року, тобто наприкінці літа, коли вже зібрано врожай зернових культур. Доказів протилежного позивачем не надано.

Факт отримання орендодавцем ОСОБА_2 від ПСП «Нове життя» у січні 2018 року грошових коштів за оренду землі за 2017 рік також не є доказом його згоди на продовження дії договору оренди, оскільки позивачем здійснено розрахунок за оренду землі за 2017 рік без розмежування призначення платежу за оренду на умовах попереднього договору та наступного, який він планував укласти.

Крім того, згідно п.4.1 Договору оренди передбачено строк здійснення орендної плати до 31 грудня поточного року, а не за кількість днів чи місяців користування землею, як це помилково вважає представник ПСП «Нове життя». (т.1 а.с.9).

Зважуючи на ту обставину, що орендар зареєстрував договір оренди від 30.05.2008 року лише у 2012 році, тобто штучно збільшивши на чотири роки термін використання належної ОСОБА_2 земельної ділянки, то вбачається такими, що знаходиться поза межами передбачених ст. ст. 12, 13 ЦК України засад та меж здійснення цивільних прав намагання позивача визнати частину сплачених ОСОБА_2 у січні 2018 року коштів як частину орендної плати за сім місяців 2017 року, а іншу частину у якості оплати за подальше користування землею, як ознаку мовчазної згоди на це власника земельної ділянки.

Посилання скаржника на правові позиції Верховного суду України, викладені у постановах від 18 березня 2015 року у справах №№ 6-3цс-15, 6-4цс15, від 25 лютого 2015 року у справі № 6-10цс15 є помилковими з огляду на те, що під час розгляду зазначених справ було встановлено інші обставини.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано практику Верховного суду ( постанова від 18.01.2018 року по справі № 910/12017/17), з огляду на те, що предметом розгляду цієї справи були правовідносини, які врегульовано ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Доводи апеляційної скарги, що позивач продовжував використовувати спірну земельну ділянку, зважуючи на копії дорожніх листів трактора, які на його думку, свідчать про початок виробничого циклу на спірній ділянці у вересні-жовтні 2017 року, спростовуються матеріалами справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно частини 3 ст.12 та частини 1 статті 81 ЦПК України саме на сторони покладено обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно додатку №9 до наказу ПСП «Нове життя» від 11 травня 2017 року № 11/05-2 земельна ділянка за кадастровим номером № :02:000:0153 входить до поля К-9 ( а.с. 134)

З копій дорожніх листів трактора вбачається , що в період серпень-вересень 2017 року ПСП «Нове життя» велися сільськогосподарські роботи ( посів пшениці, дискування зябі, чизелювання та інше) ( т.1 а.с.35-52).

Однак, ці документи не свідчать, що в 2017 році ПСП «Нове життя» оброблялася саме орендована ним земельна ділянка ОСОБА_2, оскільки в дорожніх листах зазначено загальну площу земельних ділянок, на яких проводилися сільськогосподарські роботи, і не містять інформації щодо проведення робіт на конкретній земельній ділянці відповідача.

Також, не підтверджені належними доказами і посилання позивача на ту обставину, що ОСОБА_2 продовжував отримувати грошові кошти і після спливу дії договору оренди упродовж всього 2017 року, оскільки наявна в матеріалах справи довідка надана Південною ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області (Валківське відділення) від 23.06.2018 року (а.с. 64-66), може вказувати лише на нарахування та виплати ПСП «Нове життя» - ОСОБА_2 орендної плати або інших платежів протягом 2007-2017 р.р. , так як не містить у собі інформації щодо зазначення найменування цих платежів та чіткого помісячного періоду.

Наявні в матеріалах справи копії видаткових касових ордерів також не підтверджують обставин на які посилався позивач.

За таких обставин місцевий суд обгрнутовано і у відповідності із законом дійшов до висновку, що позивачем ПСП «Нове життя» не доведено факт порушення його переважного права на поновлення договору оренди землі.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» залишити без задоволення.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

ОСОБА_7