22-ц/804/1022/19
263/6538/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/6538/18

Номер провадження 22-ц/804/1022/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Державне підприємство Донецький експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України

третя особа - директор Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр ОСОБА_5

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 березня 2019 року, у складі судді Шевченко О.А.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України, третя особа - директор Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр ОСОБА_5, про визнання дій та наказу незаконними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 березня 2019 позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України ОСОБА_6 просить ухвалу суду залишити без змін і зазначає, що процесуальне рішення суду відповідає вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлена позивач в судові засідання не з'явилася без поважних причин, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв'язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення досуду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з*явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез*явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Умовою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 та ч. 5 ст. 223 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.

З матеріалі справи вбачається, що 18 травня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України, третя особа - директор Державного підприємства Донецький експертно-технічний центр ОСОБА_5, про визнання дій та наказу незаконними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В ухвалі про залишення позову без розгляду від 05 березня 2019 року суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_4 в судові засідання, які були призначені на 18 грудня 2018 року, 15 січня 2019 року та 05 березня 2019 року не з'явилася без поважних причин, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

Однак, вказані висновки суперечать фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до матеріалів справи, два останніх судових засідання призначалися на 15 січня 2019 року та на 05 березня 2019 року.

Як убачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2018 року та 28 січня 2019 року ОСОБА_4 надала до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області заяви про розгляд справи без її участі (т.2, а.с.44,165).

За таких обставин, висновок суду про те, що позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин і ця обставина є підставою для залишення її позову без розгляду, є помилковим.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ураховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду не відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, ст.379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 25 квітня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

ОСОБА_2

ОСОБА_3