П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року місто Київ

справа № 753/16562/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/967/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Колесника О.М. від 1 листопада 2018 року у справі за поданням приватного виконавця Жаботинського Івана Володимировича про визначення частки майна ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жаботинський І.В. звернувся до суду з вказаним поданням, посилаючись на те, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 55229314 з примусового виконання двох виконавчих листів Дарницького районного суду міста Києва № 753/6449/17 від 8 листопада 2017 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 893 880 грн. 29 коп.

В ході виконавчого провадження було встановлено, що з 1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Також виявлено, що боржнику на праві власності належить садовий будинок АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки площею 0, 440 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), площею 0,3600 га (кадастровий номер НОМЕР_3), які знаходяться у дачному поселенні "Колос" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Посилаючись на те, що частки чоловіка та дружини в спільному сумісному майні подружжя є рівними, приватний виконавець Жаботинський І.В. просив визначити частку боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 у вказаному спільному сумісному майні подружжя.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 1 листопада 2018 року подання задоволено. Визначено частку боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 в спільному сумісному майні подружжя, а саме: садовому будинку АДРЕСА_1 ; земельній ділянці площею 0, 440 га (кадастровий номер НОМЕР_1 та земельній ділянці площею 0,3600 га (кадастровий номер НОМЕР_3 ), які знаходяться у дачному поселенні "Колос" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні

подання відмовити.Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано правової оцінки характеру придбання майна під час шлюбу, у якому приватний виконавець просив визначити частку боржника; суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи у якій вирішується питання поділу спільного сумісного майна подружжя, чим фактично визначив право власності за боржником.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що доводи скаржника є безпідставними, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 , її представник ОСОБА_6 , приватний виконавець Крайчинський С.С. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 8 листопада 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва видано два виконавчих листи № 753/6449/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 1 890 651 грн. 75 коп. та 3 228 грн. 54 коп. судового збору.

ОСОБА_2 з 1997 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

22 листопада 2017 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жаботинський І.В. виніс дві постанови про відкриття виконавчого провадження № 55225986 та в цей же день постанову про об`єднання вказаних виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Згідно інформаційного листа Головного управління держгеокадастру у Київській області відділу у Бориспільському районі від 12 січня 2018 року ОСОБА_2 є власником : земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 , площею 0,3600 га, яка розташована в дачному поселенні "Колос" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2004 року); земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0, 440 га, яка розташована в дачному поселенні "Колос" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (на підставі договору купівлі-продажу від 9 грудня 2006 року); садового будинку АДРЕСА_1 (згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 20 грудня 2009 року) (а.с. 11-19).

Постановляючи ухвалу про задоволення подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нерухоме майно (земельні ділянки та садовий будинок) придбані ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 , то таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 443 ЦПК України та статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", для визначення частки боржника в цьому майні, яка становить 1/2 його частину.

Такий висновок суду є правильний.

Відповідно до частини 1 статі 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна

дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

За приписами статі 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частин 6 статі 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

За положеннями статі 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статі 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи

службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При вирішенні питання про визначення частки у спільній сумісній власності суд також керується частиною 2 статі 370 ЦК України, якою передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Так, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них

не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2 статі 70 СК України).

Аналізуючи наведені норми права та встановлені судом обставини, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо правомірності вимог приватного виконавця про виділ частки майна боржника ОСОБА_2 із спільної сумісної власності для звернення на неї стягнення для задоволення вимог стягувача ОСОБА_3 , є законним та обґрунтованим, оскаржувана ухвала суду постановлена внаслідок надання належної оцінки доказам, правильного тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги та не надано правової оцінки характеру придбання майна під час шлюбу, у якому приватний виконавець просив визначити частку боржника є безпідставними, оскільки судом встановлено, що спірне нерухоме майно було набуте боржником під час шлюбу з ОСОБА_1 і є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд не зупинив провадження у справі до розгляду іншої справи у якій вирішується питання поділу спільного сумісного майна подружжя, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею, 044 га та розташованого на ній садового будинку не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з таких підстав.

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області дійсно перебуває цивільна справа № 359/6969/18, предметом розгляду якої є питання поділу вказаного нерухомого майна.

Разом з тим, з наданої копії позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 визнає, що вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та належить сторонам в рівних частинах (а.с.176-178).

Таким чином, можна зробити висновок, що скаржник ОСОБА_1 не оспорює презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, а тому вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 1 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 липня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова