Провадження № 22-ц/802/775/19 Категорія: 26 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Киці С.І.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю "Віва" про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №161/19641/13-ц, обґрунтовуючи її тим, що 14.11.2013 ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про стягнення заборгованості з ТзОВ «Віва» та з ОСОБА_3 , як поручителя. Ухвалою від 28.01.2014 задоволено заяву ПАТ ВТБ Банк про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме майно (в т.ч. грошові кошти, що містяться на банківських рахунках) та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , в межах суми заявлених позовних вимог 434 849,19 доларів США та 119 350, 31 грн. Зазначає, що на даний час відпали підстави для забезпечення позову, тому вважає що арешт підлягає скасуванню. Вказує, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2014 у справі № 161/19641/13-ц позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено. Постановлено: стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 434 849,19 доларів США та 119 350,31 грн.

25.05.2017 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір цесії, а також договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави. У подальшому, ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» уклало договір відступлення права вимоги від 25.05.2017 з ОСОБА_5 , внаслідок чого право вимоги за вищевказаними кредитними зобов`язанням перейшло до ОСОБА_5 . Згідно з актами від 25.05.2017 ОСОБА_5 було передано всю документацію. З викладеного слідує, що на даний час ПАТ «ВТБ Банк», яке подавало заяву про застосування заходів забезпечення позову, втратило право вимоги за кредитними договорами від 16.12.2010 № 09.05/10-1-01 і від 16.12.2010 № 09.0б/10-КЛ. ОСОБА_5 як новий кредитор згідно договору цесії, не має матеріальної вимоги та претензій до нього, а також не заперечує проти скасування заходів забезпечення позову. Вважає, що підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову з метою виконання рішення суду відсутні.

Посилаючись на вищенаведене, заявник просить суд скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на рухоме майно (в т. ч. грошові кошти, що містяться на банківських рахунках) та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , які були вжиті згідно з ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2014р. у справі №161/19641/13-ц.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2019 року постановлено відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2014 року, у цивільній справі №161/19641/13-ц, за позовом публічного акціонерного товариства ВТБ Банк від імені якого діє відділення Луцьке ПАТ ВТБ Банк до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю Віва про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати це судове рішення та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника заявника, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 16.12.2010 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «Віва» було укладено кредитний договір № 09.05/10-КЛ, за умовами якого ПАТ «ВТБ Банк» надав ТзОВ «Віва» кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії в межах ліміту кредитування в розмірі 500000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань згідно кредитного договору № 09.05/10-КЛ від 16.12.2010 із змінами і доповненнями, 16.12.2010 між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки за № 09.09/Ю ОСОБА_6 . Відповідно до умов договору поруки поручитель поручився перед кредитором за виконання ТзОВ «Віва» зобов`язань по кредитному договору № 09-05/10-101 від 16.12.2010 із змінами і доповненнями.

У зв`язку з невиконанням належним чином позичальником умов кредитного договору ПАТ ВТБ Банк звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

З метою забезпечення позову у цій справі ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2014 заяву ПАТ ВТБ Банк про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, накладено арешт на рухоме майно (в т.ч. грошові кошти, що містяться на банківських рахунках) та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 29.10.99р.), в межах суми заявлених позовних вимог 434849,19 доларів США та 119350,31 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2014 позов ПАТ ВТБ Банк до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю Віва, про стягнення заборгованості задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства ВТБ БАНК заборгованість за кредитним договором №09.05/10-КЛ від 16.12.2010 року в загальній сумі 434 849,19 доларів США та 119350,31грн. гривень, зокрема: 330000,00 доларів США - строкова заборгованість за основним боргом; 70 000,00 доларів США - прострочена заборгованість за основним боргом; 4 166,67 доларів США - строкові проценти; 30 682,52 доларів США - прострочені проценти; 35 949,31 грн. - пеня за період з 01.03.2013 року по 25.10.2013 року; 83 401,00грн. - штрафи, договірні санкції за невиконання умов договору; стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства ВТБ Банк судові витрати по справі в сумі 3555,70грн.

25.05.2017 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір цесії, а також договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави. У подальшому, ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» уклало договір від 25.05.2017р. відступлення права вимоги з ОСОБА_5 , внаслідок чого право вимоги за вищевказаними кредитними зобов`язаннями перейшло до ОСОБА_5 .

Згідно з ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Положеннями ч.ч. 1, 7, 8 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача(стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Таким чином збереження заходів забезпечення позову за вказаною процесуальною нормою пов`язане з виконанням рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що накладаючи арешт на майно ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2014, суд зазначив, що такий спосіб забезпечення позову вжитий судом з метою недопущення утруднення чи неможливості виконання можливого рішення про задоволення позову.

В той же час ОСОБА_2 в клопотанні до суду про скасування заходів забезпечення позову не посилався на стан виконання рішення суду, а посилався на інші обставини.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що судом не здобуто безспірних доказів про виконання вищевказаного рішення суду, в зв`язку з чим вважав, що скасування заходів забезпечення позову є передчасними.

Заявником не надано доказів щодо відкриття(відмови у відкритті) виконавчого провадження протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, повернення виконавчого листа та матеріали справи також не містять таких доказів.

З урахуванням наведеного, за відсутності передбачених ст. 158 ЦПК України підстав скасування заходів забезпечення позову прийшов до правильного висновку про відмову в задоволення заяви ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що розгляд його заяви про скасування заходів забезпечення позову судом здійснено без повідомлення його про дату і час розгляду справи та в порушення визначеного законом 5-денного строку, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки чинним ЦПК України не передбачено розгляд такої заяви (клопотання) з повідомленням учасників справи.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Покликання в апеляційній скарзі на лист ОСОБА_5 в якому він не заперечує, щодо задоволення заяви ОСОБА_2 щодо скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки така заява не містить визначених ст. 158 ЦПК України підстав скасування заходів забезпечення позову, а лише виражає суб`єктивне відношення особи, яка не брала участі у справі до результатів розгляду заяви.

Покликання судом першої інстанції в рішенні суду на положення Закону України «Про іпотеку» є помилковими, проте не призвели до неправильного вирішення заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з п. 6 ст. 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та зібраним доказам. Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді