Справа №701/441/19
Номер провадження2/701/229/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Буцької селищної ради обєднаної територіальної громади Маньківського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 4 грудня 2014 року в селі Кути Маньківського району Черкаської області у віці 98 років померла позивача баба по батькові ОСОБА_2, про що 04.12.2014 року складено відповідний актовий запис за №9, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СР №242254, виданим 04.12.2014 року виконавчим комітетом Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Зареєстроване місце проживання спадкодавця на момент смерті було в селі Кути Маньківського району Черкаської області. Довідка Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 06.10.2015 року № 332, надана для оформлення спадщини, підтверджує, що дійсно 04.12.2014 року померла громадянка ОСОБА_2, що постійно проживала і була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1. За законом спадкоємцями є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. За заповітом спадкоємцем є ОСОБА_5, який помер 12 жовтня 2013 року. В будинку разом з ОСОБА_2 без реєстрації місця проживання проживав онук ОСОБА_1. Інших спадкоємців немає.

Заповіт від імені ОСОБА_2, посвідчений 27 жовтня 2010 року зареєстрований за №7 не відмінений.

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений нотаріально 27 жовтня 2010 року уповноваженою посадовою особою Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за №7. Вказаним заповітом ОСОБА_2 заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті - своєму синові ОСОБА_5. Позивача батько - ОСОБА_5 помер 12 жовтня 2013 року у віці 62 років, про що 15.10.2013 року складено відповідний актовий запис за №4122, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №189771, виданим 15.10.2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, в тому числі за правом представлення, та таким, що прийняв спадщину після смерті його баби ОСОБА_2, оскільки проживав на час смерті разом з нею.

Позивач не звертався до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, тому відповідно до закону є таким, що прийнявспадщину.

При цьому, хоча позивач проживав із спадкодавцем без реєстрації, однак наявність реєстрації не ставиться в залежність від факту проживання відповідно до закону в розумінні визначення ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно - територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Таким чином, виходячи з сукупності визначених законом умов, документальні дані в даному випадку свідчать лише про наявність зареєстрованого місця проживання, однак ці дані не є підтвердженням фактичного постійного проживання із спадкодавцем в розумінні приписів статті 1268 Цивільного кодексу України. Разом з тим, як вбачається з довідки Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 06.10.2015 року №332, спадкоємцями за законом також є ОСОБА_3, ОСОБА_4, які заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не подавали, за відомою інформацією проживають на території Російської Федерації, тобто є такими, що не прийняли спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1272 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 1,8447 га., передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, належна спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ЧР №021891 від 16.08.2002 року. Викладене підтверджується наявною копією вказаного Державного акту на право приватної власності на землю, оригінал правовстановлюючого документа відсутній, тобто втрачений.

Позивачу стало відомо про те, що після смерті ОСОБА_2 до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась ОСОБА_6, жителька с. Кути Маньківського району Черкаської області, та у нотаріальній конторі заведено спадкову справу №162 за 2015 рік.

За наявною інформацією, попередньо ОСОБА_2 залишала заповіт на випадок своєї смерті на імя ОСОБА_6, заповіт датовано 27.08.2002 року.

Однак, заповіт, який було вчинено 27.08.2002 року спадкодавцем на імя ОСОБА_6, скасовано пізніше вчиненим заповітом від 27 жовтня 2010 року, зареєстрованим за №7, вчиненим на імя свого сина ОСОБА_5, який помер 12 жовтня 2013 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За ч. 3 ст. 1254 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином, ОСОБА_6 не має права на спадкування за заповітом, який було складено попередньо на її імя.

Хоча його батько, на імя якого було складено заповіт від 27.10.2010 року і помер до відкриття спадщини, однак це не підміняє поняття скасування новим заповітом попереднього і не дає права на спадкування ОСОБА_6.

Натомість, позивач має право на спадкування як онук спадкоємець пятої черги за законом (ст.1265 ЦК України) після смерті спадкодавця ОСОБА_2, та як спадкоємець першої черги за законом за правом представлення у відповідності до ст. 1266 ЦК України, після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер 12 жовтня 2013 року (сина спадкодавця ОСОБА_2), який помер раніше своєї матері.

Разом з тим, після позивача звернення, ОСОБА_6 надала йому письмову заяву, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету Буцької селищної ради Маньківського району Черкаської області, якою підтвердила, що їй відомо, що за життя ОСОБА_2 залишила заповіт на її імя, і після її смерті вона подала заяву про прийняття спадщини до Маньківської державної нотаріальної контори. Після цього їй стало відомо, що ОСОБА_2 вже після вчинення заповіту на її імя, залишила інший заповіт на імя свого сина ОСОБА_5. Тобто, пізніший заповіт скасував той заповіт, який було зроблено на її імя, однак на час звернення до нотаріальної контори вона про це не знала.

Також їй відомо, що ОСОБА_5 помер 12 жовтня 2013 року, і його спадкоємцем є син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який відповідно є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2.

Даною заявою ОСОБА_6 повідомляє, що на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, померлої 4 грудня 2014 року в селі Кути Маньківського району Черкаської області, вона не претендує і не заперечує проти оформлення прав власності на спадкове майно, яке залишилось після її смерті за її внуком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З метою оформлення спадкових прав позивач звертався до Маньківської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2, померлої 4 грудня 2014 року в селі Кути Маньківського району Черкаської області. На заяву отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.12.2018 року, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,8447 га., передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, яка належала бабі ОСОБА_2, померлій 4 грудня 2014 року. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. По причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, що змушує звертатись до суду з даним позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач до суду не зявився, але в своїй позовній заяві просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

4 грудня 2014 року в селі Кути Маньківського району Черкаської області у віці 98 років померла позивача баба по батькові ОСОБА_2, про що 04.12.2014 року складено відповідний актовий запис за №9, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СР №242254, виданим 04.12.2014 року виконавчим комітетом Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. (а.с.12).

Зареєстроване місце проживання спадкодавця на момент смерті було в селі Кути Маньківського району Черкаської області. Довідка Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 06.10.2015 року № 332, надана для оформлення спадщини, підтверджує, що дійсно 04.12.2014 року померла громадянка ОСОБА_2, що постійно проживала і була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1. За законом спадкоємцями є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. (а.с.13).

За заповітом спадкоємцем є ОСОБА_5, який помер 12 жовтня 2013 року. (а.с.14-15). В будинку разом з ОСОБА_2 без реєстрації місця проживання проживав онук ОСОБА_1. Інших спадкоємців немає. Заповіт від імені ОСОБА_2, посвідчений 27 жовтня 2010 року зареєстрований за №7 не відмінений.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений нотаріально 27 жовтня 2010 року уповноваженою посадовою особою Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за №7. Вказаним заповітом ОСОБА_2 заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті - своєму синові ОСОБА_5. Позивача батько - ОСОБА_5 помер 12 жовтня 2013 року у віці 62 років, про що 15.10.2013 року складено відповідний актовий запис за №4122, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №189771, виданим 15.10.2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, в тому числі за правом представлення, та таким, що прийняв спадщину після смерті його баби ОСОБА_2, оскільки проживав на час смерті разом з нею.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач не звертався до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, тому відповідно до закону є таким, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно - територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно довідки Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 06.10.2015 року №332, спадкоємцями за законом також є ОСОБА_3, ОСОБА_4, які заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не подавали, тобто є такими, що не прийняли спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1272 ЦК України.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 1,8447 га., передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, належна спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ЧР №021891 від 16.08.2002 року. (а.с.16).

Викладене підтверджується наявною копією вказаного Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, тобто втрачений.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_2 до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась ОСОБА_6, жителька с. Кути Маньківського району Черкаської області, та у нотаріальній конторі заведено спадкову справу №162 за 2015 рік. (а.с.20). Однак, заповіт, який було вчинено 27.08.2002 року спадкодавцем на імя ОСОБА_6, скасовано пізніше вчиненим заповітом від 27 жовтня 2010 року, зареєстрованим за №7, вчиненим на імя свого сина ОСОБА_5, який помер 12 жовтня 2013 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За ч. 3 ст. 1254 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Позивач має право на спадкування як внук спадкоємець пятої черги за законом (ст.1265 ЦК України) після смерті спадкодавця ОСОБА_2, та як спадкоємець першої черги за законом за правом представлення у відповідності до ст. 1266 ЦК України, після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер 12 жовтня 2013 року (сина спадкодавця ОСОБА_2).

З метою оформлення спадкових прав позивач звертався до Маньківської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2, померлої 4 грудня 2014 року в селі Кути Маньківського району Черкаської області, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.12.2018 року, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,8447 га., передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, яка належала бабі ОСОБА_2, померлій 4 грудня 2014 року. (а.с.21-22). Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Відповідно до п. 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Листом відділу Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області від 22.11.2017 року №861/108-17 повідомлено, що відповідно до записів в реєстраційній книзі на підставі рішення Кутівської сільської ради від 11.06.2002 року № 2-5 зареєстровано та видано державний акт на право власності на землю на імя ОСОБА_2 за № 196 від 16.08.2002 року серія ІІ-ЧР №021891 по Кутівській сільській раді площею 1,8447 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також надано засвідчену копію архівного екземпляра державного акту на право власності на земельну ділянку. (а.с.23).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

За ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За ч. 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі розяснення: Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Статтею 16 Цивільного Кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Частина 4 ст. 319 Цивільного кодексу України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 319, 322, 328, 1218, 1220, 1223, 1225, 1254, 1261, 1266, 1268 ,1270, 1296 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_3) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 4 грудня 2014 року в селі Кути Маньківського району Черкаської області, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8447 га., розташовану на території Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, згідно даних Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР № 021891 від 16.08.2002 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський