РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/1586/19

Провадження № 22-ц/4815/592/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий : Боймиструк С.В., судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2019 року у справі за позовом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3 про зобовязання особи провести будівництво у відповідність до наданих містобудівних умов та обмежень для проектування обєкта будівництва від 26.06.2018 року №51/М, -

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського міського суду Рівненської області звернулось Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради з позовом до ОСОБА_3 про зобовязання особи провести перебудову шляхом приведення будівництва житлового будинку за адресою м. Рівне вул. В.Чорновола на земельних ділянках з кадастровим номером :01:055:0246 та :01:055:0576 у відповідності до наданих містобудівних умов та обмежень для проектування обєкта будівництва від 26.06.2018 року №51/М в частині дотримання вимоги гранично допустимої висоти будівлі 12 метрів.

31 січня 2019 року позивач звернувся із заявою про забезпечення позову, в якому просив вжити заходів забезпечення позову відносно відповідача, шляхом заборони ОСОБА_3 чи будь-яким іншим фізичним або юридичним особам до прийняття судом остаточного рішення по справі виконувати будівельні роботи щодо житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Чорновола на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:055:0246 та :01:055:0576, у звязку з необхідністю приведення будівництва у відповідність до наданих містобудівних умов та обмежень для проектування обєкта будівництва від 26.06.2018 №51/М, в частині дотримання вимоги гранично допустимої висоти будівлі 12 метрів.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2019 року в задоволенні заяви Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, вона прийнята з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі обставинам справи, а також за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вважають, що ОСОБА_3, здійснюючи будівництво з перевищенням визначеної у містобудівній документації гранично допустимої висоти будівлі на даний час вже понад на 3,49 метра, своїми діями порушує законодавство у сфері містобудівної діяльності, законодавство про охорону земель, що призводить до порушення низки державних будівельних норм, стандартів та правил, чим в свою чергу завдає істотної шкоди охоронюваним правам та інтересам територіальної громади, майбутніх власників житлового будинку та оточуючим особам, зокрема в частині порушення норм пожежної безпеки, перевищення максимально допустимої щільності населення, забезпечення необхідною кількістю паркомісць для жителів, максимального збереження площі земельних ділянок з ґрунтовим і рослинним покривом, завдання шкоди навколишньому природному середовищу.

Зазначає, що відповідач усвідомлюючи протиправність своїх дій, а також суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнучи настання протиправних наслідків, надалі здійснює будівництво з порушенням містобудівної документації.

З цих підстав апелянт просив скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05.02.2019, а заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Представник Управління містобудування та архітектури ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Крім того пояснив, що ОСОБА_3 ухиляється від проведення перевірки на спірній будівлі, відповідно йому не вручено припис ДАБК про усунення порушень в будівництві, тому виникла потреба звернутись до суду. З порушеннями містобудівних умов та обмежень ОСОБА_3 також здійснює будівництво і на іншому обєкті в іншій частині міста та він на даний час розшукується.

ОСОБА_3 завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився та причин неявки не повідомив, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в заяві про забезпечення позову позивачем не надано жодних аргументів, що не вжиття заходів забезпечення позову, можуть вплинути на виконання чи невиконання рішення суду, а також на здійснення повноважень суб'єкта владних повноважень. Наведені в заяві про забезпечення позову доводи про необхідність забезпечення позову не є безспірним свідченням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Припущення про можливе невиконання чи утруднення виконання рішення суду не є достатньо обґрунтованим, оскільки заява не містить відповідних доказів з цього приводу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі неповного дослідження обставин справи, наданих доказів та не відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.п. 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема «рішення Шмалько проти України, п. 43» зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України)

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, 31 січня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову в даній справі у звязку із необхідністю приведення будівництва у відповідність до наданих містобудівних умом та обмежень для проектування обєкта будівництва від 26.06.2018 року №51-М, в частині дотримання вимоги гранично допустимої висоти будівлі 12 м.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач здійснює будівництво з перевищенням визначеної у містобудівній документації гранично допустимої висоти будівлі, яка на даний час вже понад 3,49 м. Зазначає, що станом на час вирішення спору продовжуються будівельні роботи з порушенням містобудівної документації, відповідно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно містобудівних умов та обмежень граничнодопустима висота будівлі яку зводить відповідач має становити 12,0 м, однак в дійсності вона становить 15,49 м. (а.с.9,22).

Отже, вимога позивача про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 чи будь-яким фізичним чи юридичним особам до прийняття судом остаточного рішення по справі виконувати будівельні роботи щодо спірного житлового будинку в частині, що перевищують допустиму висоту будівлі 12 м. є обґрунтованою, виправданою та співмірною з заявленими позовними вимогами і зазначене забезпечення в виді заборони вчиняти певні дії буде сприяти виконанню рішення суду в разі задоволення позову в справі.

Суб'єктивні права, свобод та інтереси відповідача до вирішенні спору по суті при цьому обмежені не будуть, оскільки стосуються частини будинку, що перевищує граничнодопустиму висоту в 12 м., дозвіл на будівництво якої не видавався.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала місцевого суду до скасування.

За наведених обставин та відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового - про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н ТО В И В:

Апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2019 року скасувати.

Заяву Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про забезпечення позову в справі за позовом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3 про зобовязання особи провести будівництво у відповідність до наданих містобудівних умов та обмежень для проектування обєкта будівництва від 26.06.2018 року №51/М задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 чи будь-яким іншим фізичним або юридичним особам до прийняття судом остаточного рішення по справі виконувати будівельні роботи щодо житлового будинку за адресою м. Рівне вул. В.Чорновола на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:055:0246 та :01:055:0576, у звязку із необхідністю приведення будівництва у відповідність до наданих містобудівних умом та обмежень для проектування обєкта будівництва від 26.06.2018 року №51-М, в частині дотримання вимоги гранично допустимої висоти будівлі - 12м.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

ОСОБА_4