Провадження № 22-ц/801/481/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуСправа № 127/14517/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року, увалене у складі судді Ан О. В., -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони з 06 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Під час перебування у шлюбі ними спільно придбано земельну ділянку, розташовану за адресою м. Вінниця, садівниче товариство «Дружба», масив «Вінницькі Хутори-1», загальною площею 0,0392 га, кадастровий номер :03:064:0406, договір посвідчено 27 вересня 2012 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано за № 6410. Покупцем у договорі вказано ОСОБА_4, хоча земельна ділянка була придбана за кошти позивача.

На зазначеній земельній ділянці за час шлюбу ними спільно побудовано садовий будинок за адресою м. Вінниця, вул. Товариський 1 проїзд, будинок 4, який було здано в експлуатацію та видано свідоцтво про право власності СТА № 437596 від 11 вересня 2015 року на імя ОСОБА_4. Будівництво та оздоблювальні, ремонтні роботи у будинку здійснювалися позивачем за його кошти.

Після розірвання шлюбу згоди про поділ спільних земельної ділянки та садового будинку сторони дійти не можуть.

Виходячи з наведеного, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд :

1.визнати садовий будиночок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою м. Вінниця 1 проїзд Товариський, будинок 4 та земельну ділянку, загальною площею 0.0393 га кадастровий номер :03:064:0406, що знаходиться за тією ж адресою спільною сумісною власністю подружжя, та поділити їх згідно варіанту № 3 розподілу садового будинку та розподілу земельної ділянки, який міститься у додатках № 14, 15, 18 висновку експерта № ОС-278 від 09 лютого 2018 року.

2.виділити в натурі ОСОБА_3 гараж-1, кімнату 1-2, частину проходу 1-5 (1/2), кімнату 1-6, кімнату 1-7, туалет 1-8, вигрібну яму № 1 (1/2) колодязь №2 (1/2);

3.виділити ОСОБА_4 - коридор 1-1, кухню 1-3, санвузол 1-4, частину ходу 1-5 (1/2), гардеробну 1-9, кімнату 1-1-, кімнату 1-11, ганок, погріб «п/в», вигрібну яму №1 (1/2), колодязь № 2 (1/2);

4.стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3В 5707 грн. 50 коп. грошової компенсації за відступ від рівності часток.

5.виділити ОСОБА_3 1/2 частину вказаної вище земельної ділянки згідно варіанту № 3 розподілу земельної ділянки, який вказано в додатку 18 висновку експерта, відповідачу виділити 1/2 частку земельної ділянки, згідно висновку експерта, який вказано у варіанті 3 додатку №18.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року позов задоволено.

Поділено майно подружжя земельну ділянку, загальною площею 0,0393 га кадастровий номер :03:064:0406 та садовий будинок, розташований за адресою м. Вінниця 1-й проїзд Товариський, 4, згідно 3-го варіанту розподілу, який міститься у додатках № 14, 15, 18 висновку експерта № ОС-278 від 09.02.2018 року.

Виділено в натурі ОСОБА_3 гараж-1, кімнату 1-2, частину проходу 1-5 (1/2), кімнату 1-6, кімнату 1-7, туалет 1-8, вигрібну яму № 1 (1/2), колодязь № 2 (1/2), земельну ділянку розміром 0,0162 позначену на плані жовтим кольором; виділено ОСОБА_4 коридор 1-1, кухню 1-3, санвузол 1-4, частину ходу 1-5 (1/2), гардеробну 1-9, кімнату 1-10, кімнату 1-11, ганок, погріб «п/А», вхід в погріб «п/в», вигрібну яму № 1 (1/2), колодязь № 2 (1/2), земельну ділянку розміром 0,0162 га позначену на плані-схемі синім кольором.

Обовязок по виконанню робіт влаштування перегородки проходу 1-5 та закладення прорізу між кімнатами 1-1 і 1-2 покладено на позивача ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5707 грн 50 коп. грошової компенсації за відступ від рівності часток.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8170 грн 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки спільною сумісною власністю подружжя є земельна ділянка та садовий будинок, господарські будівлі і споруди. При цьому, суд зазначив, що укладення договору позики ОСОБА_4 не створює зобовязань для ОСОБА_3. ОСОБА_4 не надала доказів укладення договору в інтересах сімї, отримання письмової згоди ОСОБА_3 на укладення договору позики, оскільки договір виходить за межі дрібно-побутового і стосується цінного майна, ОСОБА_4 не надала доказів використання отриманих за позикою грошей в інтересах сімї.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що місцевим судом не було враховано вартість 1409524 гривні боргів подружжя, що виникли за договором позики, отриманої відповідачем за час перебування її у шлюбі з позивачем. Тому при поділі майна подружжя необхідно враховувати також борги подружжя та зобовязання, що виникли в інтересах сімї.

Не було враховано і рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року у справі № 127/18601/16-ц за яким з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_7 1409524 гривні за договором позики від 10 жовтня 2012 року укладеного за час шлюбу.

Судом першої інстанції також залишено поза увагою покази допитаних свідків батьків відповідача, які підтвердили, що вони приймали участь у будівництві будинку та позичили дочці ОСОБА_4 кошти на будівництво.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що позивачу не було відомо про договір позики, укладений між ОСОБА_4 та її матірю ОСОБА_7. Доказів того, що ОСОБА_4 отримані за договором позики кошти були використані в інтересах сімї нею не надано.

Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 756/15797/14, поділу підлягають борги, лише в тому випадку, якщо наявні докази того, що вся сума коштів отриманих в борг була використана на потреби сімї.

Крім того зазначає, що спірна земельна ділянка була придбана 27 вересня 2012 року, а розписка датована 10 жовтня 2012 року, тому дані кошти не могли бути використані для придбання зазначеної земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Сторони перебували у шлюбі з 06 вересня 2006 року (т. 1 а.с. 7) до 06 травня 2016 року (т. 1 а.с. 10). Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 8, 55) та дочку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 9, 54) на утримання яких ОСОБА_3 сплачує ОСОБА_4 аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно. Вказана сума перевищує 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку (на кожну дитину).

В період спільного проживання згідно договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 27 вересня 2012 року сторони придбали земельну ділянку № 19 кадастровий номер :03:064:0406 загальною площею 0.0393 га, що розташована за адресою м. Вінниця садове товариство «Дружба» масив «Вінницькі-хутори-1» з цільовим призначенням для ведення садівництва (т. 1 а.с. 11) та побудували будинок.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно 08 вересня 2015 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на садовий будинок загальною площею 147.6 кв.м., розташований за адресою м. Вінниця проїзд Товариський 1 будинок 4 (т. 1 а.с. 12-13).

Згідно висновку експерта вартість домоволодіння складає 1362053 гривень, в тому числі вартість приватизованої земельної ділянки 166297 грн, ринкова вартість земельних поліпшень (садового будинку, господарських будівель і споруд складає 1195756 грн. (т.1 а.с. 168- 222).

Згідно кредитного договору з додатком в 2015 році ОСОБА_3 отримав грошові кошти 18900 гривень з цільовим призначенням «Теплий кредит» (т. 1 а. с. 74-79).

05 вересня 2008 року ОСОБА_10 та ОСОБА_3 продали квартиру АДРЕСА_1. за 50000 гривень (т. 1 а.с. 80).

Згідно довідки ПАТ "Мегабанк", ОСОБА_3.В. мав вкладний рахунок в доларах США, який було відкрито 05 вересня 2008 року на суму 48000 долара та закрито 12 вересня 2008 року (т.1 а.с. 81).

Згідно договору купівлі-продажу 17 вересня 2008 року ОСОБА_3 придбав 23/75 частини земельної ділянки № 2 площею 0,0424 га від загальної площі 0,1344 га, що розташована в с. Стрижавка вул. Київська, 68 за 803340 гривень (т. 1 а.с. 82).

Згідно договору купівлі-продажу 17 вересня 2008 року ОСОБА_3 придбав 8/25 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за № 68 за 265000 грн, що знаходиться по вул. Київській смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області (т.1 а.с. 82, 85-86).

Згідно довідки АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 мав відкриті поточні рахунки в доларах США №4901 від критий 30 серпня 2012 року на суму 27900 доларів США, закритий 04 вересня 2012 року; № 8301 відкритий 04 вересня 2012 року на суму 23000 долари США, закритий 27 вересня 2012 року; № 4501 відкритий 27 вересня 2012 року на суму 8000 доларів США, закритий 08 лютого 2013 року, а також депозитні рахунки в доларах США № 2501 на суму 10000 долари США закритий 03 жовтня 2012 року; № 0401 відкритий 30 серпня 2012 року на суму 2000 долари США, закритий 06 грудня 2012 року; № 401 відкритий 06 грудня 2012 року на суму 2000 долари США закритий 21 червня 2012 року (т.1 а. с. 84).

ОСОБА_3 працював енергетиком в ФОП ОСОБА_11, з 02 серпня 2010 року мав стабільний дохід, (т. 1 а.с. 87, 99-100).

Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи вартість домоволодіння № 4 , що розташоване по 1-му проїзду Товариському в м. Вінниці в тому числі вартість земельних поліпшень садового будинку, господарських будівель і споруд та вартість земельної ділянки складає 1362053 грн, вартість 1/3 частки домоволодіння складає 454018 грн, вартість 1/2 частки домоволодіння складає 681026,50 грн. Ринкова вартість земельних поліпшень (садового будинку, господарських будівель і споруд) домоволодіння №4, розташованого по 1-му провулку Товариському у м. Вінниці складає 1195756 грн, ринкова вартість земельної ділянки розміром 0.0393 га складає 166297 грн. Експертом надано варіанти розподілу земельної ділянки і садового будинку /т.1 а. с. 168-222/. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 стягнуто 1409524 гривень заборгованості за договором позики, при цьому судом встановлено факт укладення договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 10 жовтня 2012 року, факт прострочення зобовязання. Наявними доказами не доведено наявність у діях сторін умислу щодо створення правочину для виду та відсутність у відповідачів наміру створити юридичні наслідки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спільною сумісною власністю подружжя є садиба № 4 (домоволодіння), що розташоване по 1-му проїзду Товариському в м. Вінниці, земельна ділянка та садовий будинок, господарські будівлі і споруди.

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції, що укладення договору позики ОСОБА_4 не створює зобовязань для ОСОБА_3. Відповідач не надала доказів укладення договору в інтересах сімї, отримання письмової згоди ОСОБА_3 на укладення договору позики, оскільки договір виходить за межі дрібно-побутового і стосується цінного майна, ОСОБА_4 не надала доказів використання отриманих за позикою грошей в інтересах сімї.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_3 згоди на позику грошей ОСОБА_4 не надавав(статті 65 СК України), істотні умови договору позики не погоджував, розписку про отримання коштів не писав (статті 1046-1047 ЦК України).

ОСОБА_13 Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, відступаючи від висновків Верховного Суду України, вважала в подібних правовідносинах, що укладення договорів без згоди другого подружжя свідчить про порушення його форми і надає право оскаржити договір з підстав його недійсності.

Тлумачення статті 65 СК України дає можливість апеляційному суду стверджувати, що відсутність згоди другого з подружжя на укладення договору позики на значну суму ставить під сумнів дійсність такого договору і не може покладати будь-яких обов'язків щодо його виконання на особу, яка не є стороною договору і не давала згоди на його укладення.

Отже ОСОБА_3 не може нести будь-яких зобовязань за укладеним без його згоди договором позики колишньою дружиною.

Вирішуючи питання доказовості тверджень відповідача щодо використання позичених коштів на придбання ділянки та будівництва будинку апеляційний суд виходить з того, що докази наявні у справі не дають змоги дійти висновку про використання вказаних кошти в інтересах сім'ї, тобто є недостатніми відповідно до статті 80 ЦПК України, а як визначено у частині шостій статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В цьому контексті апеляційний суд не може погодитись з аргументами апеляційної скарги в частині доведення вимог позову показаннями свідків, оскільки факт участі батьків відповідачки у будівництві будинку не доводить використання саме позичених ними дочці коштів на будівництво, а не будь-яких інших коштів належних подружжю.

Крім того факт вчинення правочинів, розрахунки за ними, відповідно до цивільного законодавства, не можуть підтверджуватись такими засобами доказування, як показання свідків, оскільки є недопустимими (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу і на той факт, що спірна земельна ділянка була придбана 27 вересня 2012 року, а розписка датована 10 жовтня 2012 року, що виключає можливість використання цих коштів для придбання зазначеної земельної ділянки.

Натомість докази наявні у справі, зокрема договори купівлі продажу нерухомого майна, довідки з банківських установ, з місця роботи про доходи (т.1 а.с. 80-87), свідчать про фінансову можливість подружжя придбати спірну земельну ділянку та побудувати на ній будинок.

Помилковими апеляційний суд вважає і аргументи апеляційної скарги в частині ототожнення визначеної експертом ринкової вартості будинку та затрат подружжя на його будівництво, розмір яких не доведено відповідачем, і ці дві категорії можуть фактично абсолютно різнитись.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що кошти в сумі 1409524 гривень були використані ОСОБА_4 в інтересах сім'ї.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд прийшов до висновку, що наведені в апеляційні скарзі аргументи не спростовують правильні по суті висновки суду першої інстанції, який ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_14 Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.