Справа № 569/1185/19
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу в порядку загального провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 листопада 2003 року відділом РАГС м.Рівне, актовий запис за № 1974. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення із заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання. Покласти на Відповідача ОСОБА_6 судові витрати, понесені нею на на сплату судового збору, у розмірі 741 грн. 20 коп.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22 листопада 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3
Протягом останніх років сімейне життя між ними погіршилося та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери.
З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, що негативно впливає на їх психологічний стан та кожен раз спричиняє їй та їм душевні страждання. Відповідач зловживає вживанням алкогольних напоїв. У стані алкогольного сп`яніння не контролює свою поведінку, вживає нецензурну лексику, грубо . відноситься до неї та дітей. Коштів на утримання сім`ї практично не надає, все зароблене пропиває.
Починаючи з 2016 року не проживають як подружжя. Примирення між ними не можливе. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дітей.
Окрім того, діти проживають з нею, питання подальшого їх утримання з відповідачем не вирішене. Останніми роками відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, не бере участі у їх вихованні, а самостійно вона не спроможна належним чином забезпечувати їх фінансове утримання, оскільки отримує невелику заробітну плату. Відповідач на даний момент офіційно ніде не працює, час від часу їздить на заробітки за кордон, зокрема, у Словаччину та Ізраїль. Проте із зароблених там грошей на утримання дітей кошти майже не надає. Відповідач не має іншої родини, інших неповнолітніх дітей, не має на утриманні батьків чи інших осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, не виплачує аліменти по інших виконавчих листах. Вважає, що для належного утримання і гармонійного розвитку дітей із Відповідача необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а саме - по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ярема С.В. , яка діє згідно ордеру № РН-334 № 109 від 14.06.2019р. , до початку судового засідання подала заяву згідно якої підтримала позов повністю, просила задовольнити, просила розглядати справу у її відсутність та відсутність позивачки, на заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, відзив на позов не подав, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується роздруківкою оголошення про виклик в судове засідання , розміщеного на сайті Рівненського міського суду згідно ухвали суду від 13.05.2019 р. та поштовим повідомленням про вручення судової повістки відповідно ч.3 ст. 130 ЦПК. Причину неявки суду не повідомив. З заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, протии чого не заперечила представник позивачки.
Дослідивши письмові матеріали справи , та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 листопада 2003 року відділом РАГС м.Рівне, актовий запис за № 1974.
З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 2357, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1668, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1186, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з 2016 р. та не відновлювалися. Сторони проживають окремо, спільного господарства , бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного.
Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонама відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає.
Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та неповнолітніх дітей. Шлюб розірвати.
Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей, які проживають разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дітей.
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218 грн.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).
Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. З оглянутих судом доказів вбачається, що відповідач за трудовим договором працював за кордоном, зокрема у м.Братиславі ТОВ PRESTO, заробітна плата за виконану роботу передбачалася у розмірі 700 Евро брутто.
Враховуючи встановлені по справі обставини, відсутність заперечень відповідача на предмет спору в частині стягнення аліментів, та з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 2500 гривень 00 копійок щомісячно, на кожну дитину, що узгоджується з встановленим прожитковим мінімумом, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним, з моменту пред`явлення позову до суду 21.01.2019. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 21.01.2019 р. по 21.02.2019 р. - допустити до негайного виконання.
Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших, крім дітей, утриманців, тощо), судом не встановлена. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 741,20 грн. в частині понесених нею витрат по оплаті судового забору за вимогу про розірвання шлюбу та 795,60 грн. з яких 768,40 грн. за вимогу щодо стягнення аліментів, від сплати якої позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду та 27,20 грн. як різниця недоплаченого позивачкою судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.
На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити .
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 листопада 2003 року відділом РАГС м.Рівне, актовий запис за № 1974розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Рівне , Рівненської області на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 2500 (дві тисячі п"ятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21.01.2019 р. і до досягнення дітьми повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 21.01.2019 р. до 21.02.2019 р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Рівне ,Рівненської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 741 (сімсот сорок одна ) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 795 (сімсот дев`яносто п`ять ) грн. 60 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення

Позивач: ОСОБА_1 , проживає : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 26.06.2019р.

Суддя: О.В.Панас