Провадження № 2/201/1416/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 «СК «Юнівес», ОСОБА_2, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 несплачену частку страхового відшкодування в розмірі 36577,69 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 27 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року включно у розмірі 1016,33 грн., 3% річних за період з 27 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року включно у розмірі 84,70 грн., індекс інфляції за період з 29 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року включно у розмірі 402,35 грн., а всього 38081,07 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 12511,65 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 26 серпня 2018 року в м. Мелітополь Запорізької області на вул. Воїнів-Інтернаціоналістів в районі буд. 4-а, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Тойота Камрі, н/з НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, що належить йому на праві власності, Хонда, н/з НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, та Шевролет Лачетті, н/з НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача.

Згідно із постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені даної ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/2413932, страховик ОСОБА_3 «СК «Юнівес» (ліміт за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн.).

Відповідно до висновку експерта № 3009/18/18 від 21 вересня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Тойота Камрі, н/з НОМЕР_1, н/з НОМЕР_4 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 96578,49 грн., а розмір матеріального збитку 107090,14 грн.

29 листопада 2018 року ОСОБА_3 «СК «Юнівес» здійснила ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в розмірі 58000,80 грн. Проте ОСОБА_1 не погодився із даною сумою, та в досудовому порядку звернувся із вимогою про здійснення доплати страхового відшкодування, яка була залишена без відповіді.

Також, ОСОБА_1. звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про відшкодування частини матеріального збитку, яка перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, проте ОСОБА_2 відмовив у задоволені даної вимоги (а.с.1-7).

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати дану справу за його відсутності, та повністю підтримав предявлений позов (а.с.100).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 надав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, окрім полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/2413932, була застрахована на підставі комплексного договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № СК-05670-ДГО-ФР від 11 червня 2018 року, з урахуванням лімітів відповідальності за даними договорами страхування, розмір спричиненого збитку позивачу має відшкодовувати саме страхова компанія (а.с.97). Також від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.99).

Від представника ОСОБА_3 «СК «Юнівес» до суду 18 квітня 2019 року надійшла заява про перенесення розгляду справи у звязку із зайнятістю представника страхової компанії у іншому судовому засіданні, а також про долучення до матеріалів справи документів (а.с.82).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що позовна заява надійшла до суду у грудні 2018 року і у представника відповідача було достатньо часу для підготовки відзиву на позову, а також те, що представник відповідача належним чином не підтвердив свою зайнятість у іншому судовому засіданні, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно із приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 серпня 2018 року в м. Мелітополь Запорізької області на вул. Воїнів-Інтернаціоналістів в районі будинку № 4-а сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Тойота Камрі, н/з НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, що належить йому на праві власності, Хонда, н/з НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, та Шевролет Лачетті, н/з НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача.

Згідно із постановою у справі № 201/9853/18 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року, водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.12 на звороті).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/2413932, страховик ОСОБА_3 «СК «Юнівес» (ліміт за шкоду заподіяну майну 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.) (а.с. 13) та комплексного договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № СК-05670-ДГО-ФР від 11 червня 2018 року, страховик ОСОБА_3 «СК «Юнівес» (ліміт за шкоду майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.)

На виконання вимог ст. 33, 33-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», позивач надав 27 серпня 2018 року страховику письмове повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування, також надав для огляду свій пошкоджений автомобіль.

Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно із ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Частиною 3 ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника.

Згідно із ч. 7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця ОСОБА_6

Згідно із висновком експерта № 3009/18/18 від 21 вересня 2018 року розмір матеріального збитку, що спричинений власнику автомобіля Тойота Камрі, н/з НОМЕР_1, н/з НОМЕР_4 складає 107090,14 грн., а вартість відновлювального ремонту даного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 96 578,49 грн. (а.с.17-46).

Судом встановлено, що даний висновок експерта було складено у цілковитій відповідності до чинного законодавства України щодо проведення судових експертиз, а експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку. Також, даний висновок відповідає вимогам ст. 102 та 106 ЦПК України.

Таким чином, відповідно до матеріалів даної справи загальний розмір шкоди (матеріальних збитків), який було спричинено позивачу в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди становить 107090,14 грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із п. 2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки ліміт відповідальності ОСОБА_3 «СК «Юнівес» за полісом АМ/2413932 становить 100000,00 грн., а отже виплата страхового відшкодування не може перевищувати цієї суми. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 6, 29, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик повинен був здійснити позивачу виплату страхового відшкодування, яка розраховується як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством за вирахуванням ПДВ та франшизи у розмірі 94578,49 грн. (96 578,49 грн. 2 000,00 грн. = 94 576,49 грн.) в строк до 26 листопада 2018 року включно (на протязі 90 днів з дня подання заяви на виплату страхового відшкодування з 28 серпня 2018 року по 26 листопада 2018 року включно).

29 листопада 2018 року ОСОБА_3 «СК «Юнівес» здійснила позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 58000,80 грн. (а.с.47). Сплачена сума страхового відшкодування була розрахована страховою компанією без погодження з позивачем, всупереч ст. 36 Закону. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 «СК «Юнівес» повинен здійснити позивачу доплату суми страхового відшкодування в розмірі 36 577,69 грн.

Суд не приймає до уваги докази, які були надані відповідачем ОСОБА_3 «СК «Юнівес» 18 квітня 2019 року, оскільки дані докази були надані до суду з порушенням вимог ч. 3, 8 та 9 ст. 83, ч. 2-4ст.95 ЦПК України, а ОСОБА_3 «СК «Юнівес» не обґрунтувала неможливість їх подання у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження у справі, з причин, що не залежали від неї, заява відповідача ОСОБА_3 «СК «Юнівес» від 18 квітня 2019 року не містить підтвердження, що відповідні докази заздалегідь надсилались або надавались іншим учасникам справи, а надані до суду докази не засвідчені в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Оскільки зобов'язання ОСОБА_3 «СК «Юнівес» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Саме до таких грошових зобовязань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобовязаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання».

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

У ст. 979 ЦК України визначено, що у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Згідно із ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 «СК «Юнівес», прострочивши виконання грошового зобовязання (здійснення виплати страхового відшкодування не в повному обсязі), повинен сплатити позивачу:

Пеню: на суму заборгованості 94 578,49 грн. за період починаючи з 27 листопада 2018 року по 28 листопада 2018 року у розмірі 186,57 грн.; на суму заборгованості 36 577,69 грн. за період починаючи з 29 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року у розмірі 829,76 грн., а всього 1 016,33 грн.

Також 3% річних: на суму заборгованості 94578,49 грн. за період, починаючи з 27 листопада 2018 року по 28 листопада 2018 року у розмірі 15,55 грн.; на суму заборгованості 36577,69 грн. за період, починаючи з 29 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року, у розмірі 69,15 грн., а всього 84,70 грн.

Інфляційні втрати на суму заборгованості 36577,69 грн. за період, починаючи з 29 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року, у розмірі 402,35 грн.

Наданий позивачем розрахунок штрафних санкції відповідачами не спростовується та не оскаржується.

Загальний розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 «СК «Юнівес» складає: 1 016,33 грн. + 84,70 грн. + 402,35 грн. = 1 503,38 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ОСОБА_7 палата Верхового Суду у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, зробила наступні висновки щодо застосування норм права:«… відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

«У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього». До такого висновку дійшла ОСОБА_7 Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 760/15471/15-ц.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є винною особою у спричинені позивачу збитків, за приписами ст. 1166, ст. 1194 Цивільного кодексу України, висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у постановах Верховного суду від 04 липня 2018 року та 03 жовтня 2018 року, відповідач зобовязаний, сплатити/компенсувати позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля Тойота Камрі, н/з НОМЕР_1, франшизу передбачену полісом АМ/2413932 у розмірі 2000,00 грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 частини матеріального збитку в розмірі 10511,65 грн. не підлягають задоволенню, адже як вбачається з матеріалів даної справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на день настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ОСОБА_3 «СК «Юнівес» не тільки на підставі полісу АМ/2413932, а й на підставі комплексного договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № СК-05670-ДГО-ФР від 11 червня 2018 року. А отже дана частина спричиненого збитку, має бути відшкодована саме ОСОБА_3 «СК «Юнівес» на підставі відповідних договорів страхування.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства та висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у відповідних постановах Верховного суду, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1С до ОСОБА_3 «СК «Юнівес», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає за можливе стягнути з відповідачів судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог, а саме: стягнути з ОСОБА_3 «СК «Юнівес» на користь позивача судові витрати у розмірі 1885,08 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у розмірі 99,22 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 несплачену частку страхового відшкодування у розмірі 36577,69 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 27 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року включно у розмірі 1016,33 грн., 3% річних за період з 27 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року включно у розмірі 84,70 грн., інфляційні втрати за період з 29 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року включно у розмірі 402,35 грн., а всього 38081,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі розмірі 1885,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 99,22 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев