ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2242/18 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/1860/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Труханович В.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, Департамент патрульної поліції, інспектор роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Мамон Богдан Михайлович про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями,

встановив:

03 травня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_4 із позовною заявою до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, Департамент патрульної поліції, інспектор роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Мамон Богдан Михайлович про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, в якій просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 100 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди та грошові кошти у розмірі 20 000, 00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, грошові кошти у розмірі 200, 00 грн. на відшкодування інших витрат, а саме сплачену банку комісію за сплату коштів за надання правової допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 31 грудня 2016 року інспектором роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові ДПП лейтенантом поліції Мамоном Богданом Михайловичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 902842, якою на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 року по справі № 640/5084/17 скасовано постанову Інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Мамона Богдана Михайловича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР №902842 від 31.12.2016 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_4 у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2018 року у справі № 640/5084/17 доповнено резолютивну частину постанови суду від 19.05.2017 року та «справу про адміністративне правопорушення закрити».

Вказав, що у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями поліцейських, оскільки:

-закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП;

-інспектором роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові ДПП лейтенантом поліції Мамоном Б.М. порушено вимоги чинних нормативно-правових актів;

-інспектором роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові ДПП лейтенантом поліції Мамоном Б.М. порушено права ОСОБА_4, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Зазначив, що внаслідок вказаних незаконних дій поліцейського ОСОБА_4 вимушений був звертатися за правовою допомогою для захисту своїх прав, на що він витратив 20 000, 00 грн. та 200, 00 грн. комісії банку. Позивач просить відшкодувати йому в якості матеріальної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб Національної поліції.

ОСОБА_4 зазначає, що внаслідок вказаних дій йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_4, як особи невинуватої, з'явилося відчуття тривоги, хвилювання, безсоння. Такі незаконні дії принизили честь, гідність ОСОБА_4 через незаконне потрапляння до облікових баз Міністерства внутрішніх справ України, як особи правопорушника. Також у позивача зірвалися його життєві плати, відбулося погіршення стосунків з оточуючими людьми, він упевнився у безкарності посадових осіб Національної поліції України, що підірвало авторитет органів держаної влади. Вказану моральну шкоду позивач оцінює у 100 000, 00 грн.

31 жовтня 2018 року від відповідача по справі Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони просять суд відмовити у задоволені позову ОСОБА_4, посилаючись на наступні обставини.

На обґрунтування якого вказав, що відповідно до положення ст. 1176 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини завдавача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди, та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

В свою чергу Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду" встановлює вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів слідства, досудового слідства, прокуратури і суду.

Так, виходячи з положень вищевказаного Закону, обов'язковою умовою для застосування даної норми закону необхідне визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

В свою чергу позивачем такого рішення суду надано не було.

Щодо вимог позивача про відшкодування завданої моральної шкоди, то вони також, на думку відповідача, можуть бути задоволені лише за наявності протиправного рішення, дій чи бездіяльності, тобто є похідними від вимог про визнання протиправними дій відповідача, а тому відмова у задоволенні первинних вимог є підставою для відмови у задоволенні і похідних вимог.

05 листопада 2018 року від позивача по справі надійшла відповідь на відзив Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції.

На обґрунтування якої зазначив, що 31.12.2016 року інспектором роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенантом поліції Мамоном Б.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 90284, якою на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Тобто, зазначений вище інспектор поліції у відношенні до ОСОБА_4 вчинив дію, а саме склав протокол про адміністративне правопорушення.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2018 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за відсутності у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях відповідача наявний перший елемент цивільного правопорушення, а саме протиправність та вина відповідача.

Внаслідок вказаних дій інспектора позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, що є ще одним елементом цивільного правопорушення - шкода. І як наслідок наявний причинний зв'язок між діями відповідача та завданою шкодою.

Також позивач зазначив, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана із розміром цієї шкоди.

14 листопада 2018 року від представника відповідача Державної казначейської служби України, який також є представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_4

На обґрунтування якого вказав, що відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно ст. ст. 1, 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції - Департамент Патрульної поліції Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції у Харківській області, інспектором якого винесено постанову про адміністративне правопорушення не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування.

Отже, даний спір щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами ОСОБА_4 не регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому положення відповідного закону в даному випадку застосуванню не підлягають.

Окрім того, послуги з надання правової допомоги не обґрунтовані належними доказами та не є співмірними з складністю справи та ціною позову, а моральна шкода є недоведеною.

В зв'язку з вищевикладеним, представник відповідача Державної казначейської служби України, який також є представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області просив суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_4

03 грудня 2018 року від позивача по справі надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби.

У якій він зазначив, що у справі № 639/2235/18 постановою від 18.06.2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі: головуючого-Кругової С.С., Колтунової А.І., Пилипчук Н.П. встановив, що ОСОБА_4 має право на відшкодування шкоди у зв'язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які встановлені рішенням суду не підлягають доказуванню, а тому позовна заява підлягала задоволенню.

Представник позивача - ОСОБА_9, який діє на підставі Довіреності від 23.11.2017 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, який також є представником 3-тіх осіб Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мамон Богдана Михайловича - Черепаха С.В., який діє на підставі довіреності від 08.01.2019 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, який також є представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області - Мельниченко В.С., який діє на підставі Довіреностей від 02.01.2019 року та від 04.01.2019 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, висновки суду не відповідають обставинам справи, при ухвалені рішення судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме: 6, 8, 19, 56 Конституції України, ч. ч. 1. 2 ст. 1. п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п. п. 8. 9 ч. 2 ст. 16. ст.ст. 1172, 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 2, п. 4 ч. 5 ст. 12, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст. ст. 80, 89 ППК України.

Вказав про те, що висновки суду про недоведеність вини працівників міліції не відповідають постанові Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 року по справі № 640/5084/17, якою було скасовано постанову Інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Мамона Богдана Михайловича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР №902842 від 31.12.2016 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_4 у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн., а справу закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Оскільки в діях позивача не було складу адміністративного правопорушення, відповідно дії працівників міліції були незаконними.

Вказав, що згідно ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 56 Конституції України гарантоване право кожного на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, ОСОБА_4 гарантоване державою право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої працівниками Національної поліції (працівниками органу державної влади) при здійсненні ними своїх повноважень.

Зазначив, що незаконні дії працівника поліції потягли за собою незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу. Позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло у зв'язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, що має правові підстави у Законі "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність", а тому висновки суду про неможливість застосування у даному випадку названого Закону України є помилковими.

Пояснив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що крім зазначеного Закону правовою підставою позову у даному випадку є ст.ст. 19, 56 Конституції України та статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 1172-1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Зазначив, що помилка в Акті виконаних робіт, Завданні, Кошторису наданих послуг щодо посилання на Договір № 6НП від 20.12.2017 замість Договору № 8НП від 17.01.2018, який був долучений до матеріалів справи, - є виключно технічною опискою щодо номера договору про надання правової допомоги та дати його укладення, тому через неповноту дослідження всіх доказів в їх сукупності суд безпідставно відмовив позивачу у відшкодуванні понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

У суді першої інстанції 10.01.2019 року представник позивача заявив клопотання про долучення до справи Акту виконаних робіт № 1, Завдання № 1, Кошторису наданих послуг до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року, посилаючись на те, що помилково було надано ці документи, крім того у додатках до позовної заяви містяться вірно зазначені додатки (а саме, які стосуються договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року). Проте, дане клопотання суд першої інстанції залишив без задоволення. У зв'язку з технічною опискою, просив суд долучити до матеріалів справи Акт виконаних робіт № 1, Завдання № 1, Кошторис наданих послуг до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року.

Представник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у відзиві на апеляційну скарги просить відмовити у її задоволенні.

Послався на те, що висновки суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для застосування норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є законними і обґрунтованими і доводами скарги не спростовуються. Підстави для застосування ст.ст. 1174, 1174, 1176 ЦК України відсутні, оскільки до відповідача не застосовувалися такі види стягнення як арешт або виправні роботи, протиправність дій або бездіяльності відносно позивача не доведено, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди за обставин цієї справи.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що у справі відсутні докази наявності у діянні відповідача складу цивільно-правового порушення, а саме наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача, причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача, а також наявність вини відповідача в її заподіянні. Суд також вказав, що позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам факт скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди.

До правовідносин щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами ОСОБА_4 по даній справі Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, з наступними змінами (далі Закон № 266/94-ВР) застосуванню не підлягає.

Відмовляючи за недоведеністю у відшкодуванні судових витрат, пов'язаних із правничою допомогою, суд першої інстанції зазначив, що договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_4 та Адвокатським об'єднанням «Адвокати та медіатори України» від 17.01.2018 року містить номер № 8НП, тоді як Акт виконаних робіт № 1 має іншу дату, 27.04.2018 року, Завдання № 1 до договору - також іншу дату, 20.12.2017 року, Кошторис від 20.12.2017 року містить посилання на Договір №6НП від 20.12.2017 року, який не укладався між ОСОБА_4 та Адвокатським об'єднанням «Адвокати та медіатори України», тому вони не підлягали задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про недоведеність факту завдання позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначений правовий висновок щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Колегія суддів враховує вказаний правовий висновок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України у поєднанні з п.п. 7 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017, оскільки Велика Палата Верховного Суду не відступила від цього висновку.

Колегія суддів погоджується з тим, що у даному випадку норми Закону № 266/94-ВР не застосовуються. Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, не належить до жодного з суб'єктів завдання шкоди, визначених у названому Законі України.

Однак, при цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_4 в якості правової підстави позову також послався на норми ст.ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, яким врегульована відповідальність органів влади за завдану моральну шкоду.

Відповідно до частині 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а за частиною 3 цієї ж статті - держава відповідно до закону відшкодовує шкоду завдану фізичній особі під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно положень частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» за якою держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Згідно з п.п 2 п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Судовим розглядом встановлено, що постановою інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Мамона Б.М. від 31.12.2016 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 902842, на позивача ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КпАП України

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_4 - задоволено.

Скасовано постанову Інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Мамона Богдана Михайловича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР № 902842 від 31.12.2016 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КпАП України на ОСОБА_4 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 7-9)

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - задоволено.

Доповнено резолютивну частину постанови суду від 19.05.2017 доповнено словами «та справу про адміністративне правопорушення закрити». (а.с. 10)

Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно вказаної норми Кодексу моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтею 1174 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам було надані роз'яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що за наявності у законі презумпції протиправності та вини органу державної влади за завдану потерпілій особі шкоду, законом не покладається на позивача обов'язок доказування цих юридичних фактів.

Тому, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України у даному випадку позивач повинний довести факт протиправної поведінки стосовно нього, які описані у ст.ст. 23, 1167 ЦК України у вигляді підстав для спричинення моральної шкоди, яка в таких випадках презюмується, а також - її розмір, а на відповідача (органу державної влади) покладається процесуальний тягар доказування правомірності таких дій (бездіяльності) посадових (службових) осіб та спростовування презумпції своєї вини у заподіянні шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач послався на те, що вона полягає у порушенні стосунків з іншими людьми, приниження честі та гідності, моральні страждання та інші негативні наслідки. Так, під час зупинки працівниками поліції та на час винесення інспектором 5-ї роти 4-го батальйону УПП у м. Харкові ДТП лейтенантом поліції Мамоном Б.М. постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки, хоча доказів скоєння ним адміністративного правопорушення у працівників поліції не було. Також позивач зазначив, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, як особи невинуватої, з'явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, безсоння. Такі незаконні дії принизили честь та гідність ОСОБА_4 через незаконне потрапляння до облікових даних баз МВС України, як особи правопорушника. Внаслідок неправомірних дій інспектора ОСОБА_4 був змушений витрачати час на збирання доказів, складання процесуальних документів, звернення до суду, участі у судових засіданнях, пошуку кваліфікованої юридичної допомоги, через що у нього зірвалися життєві плани, відбулися погіршення стосунків із оточуючими людьми. Уся ситуація (починаючи з винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, участі у судових засіданнях, підготовка даної позовної заяви для подання до суду) є для ОСОБА_4 стресовою, та збільшує віру у безкарність посадових осіб Національної поліції України та підриває авторитет органів державної влади.

Крім того, позивач внаслідок неправомірних дій з боку працівника Національної поліції був змушений відволікатися від догляду за своєю матір'ю, ОСОБА_13, яка відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 463501 є інвалідом другої групи.

Суд першої інстанції всупереч положень ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення наведеним доводам позову в контексті встановлених обставин справи та відповідно до наведених норм матеріального і процесуального права належної оцінки не дав.

Так, всупереч процесуального обов'язку відповідач не спростовував того факту, що згідно вказаному судовому рішенню про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовою особою Національної поліції, тобто представником органу державної влади, був порушений законний порядок накладення адміністративного покарання у вигляді штрафу, тобто у незаконний спосіб була порушена презумпція невинуватості позивача. Внаслідок цього позивач відчув стрес, душевні страждання, був змушений відволікатися від своїх звичайних занять, докладати додаткових зусиль та витрачати час для захисту своїх прав, тобто йому було завдано моральної шкоди.

Таким чином, з урахуванням характеру правопорушення, причини скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відсутності реальної сплати призначеного штрафу, за відсутності доказів про значний час затримки позивача для оформлення постанови про адміністративне правопорушення, що судом оперативно, на протязі місяця після звернення до суду із адміністративним позовом, на підставі постанови Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 внаслідок скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. були повністю відновлені права позивача, що фактично відновило його віру у правосуддя, не доведеності інших негативних наслідків для позивача від цього правопорушення, з урахуванням вимог розумності і справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, - колегія суддів на підставі наведених норм права вважає за можливе відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі позивач всупереч передбаченого у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов'язку не довів, у тому його позов підлягає задоволенню лише частково.

Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи щодо завдання моральної шкоди, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, які стосуються підстав та розміру відшкодування моральної шкоди органом державної влади, то відповідно до п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскаржене рішення суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, на суму 2000 грн. У задоволенні позову на більшу суму слід відмовити, за недоведеністю.

Що стосується відшкодування витрат, пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги, у колегія суддів в цьому питанні виходить з наступного.

Так, між ОСОБА_4 та АО «Адвокати та медіатори України», в особі голови Ляшенко Ю.А., 17.01.2018 був укладений Договір № 8НП про надання правової допомоги. (а.с. 16-17)

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору про надання правової допомоги, Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе доручення надавати Клієнту правову допомогу на умовах передбачених цим договором, за виставленим Завданням для Виконавця. Завдання вважається прийнятим до опрацювання у разі його підписання Сторонами.

На виконання умов Договору про надання правової допомоги, Сторонами було підписано Завдання №1 до Договору № 6НП від 20.12.2017. Відповідно до даного Завдання, ОСОБА_4 доручає АО «Адвокати та медіатори України» надавати правову допомогу, яка полягає у підготовлені та подані до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями Інспектора роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові ДПП лейтенанта поліції Мамона Богдана Михайловича щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 902842 від 31.12.2016, скасовану постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 по справі № 640/5084/17, а також участь у судових засіданнях, до винесення остаточного рішення по справі. (а.с. 19)

П. 4.1. Договору про надання правової допомоги, передбачено, що винагорода за послуги, які надаються виконавцем, встановлюються Актами виконаних робіт.

Пунктом 4.2. Договору про надання правової допомоги передбачено, що за згодою Сторін Клієнт сплачує Виконавцеві 100% винагороди відповідно до п. 4.1. під час підписання договору або передплату в розмірі 50 % від ціни Договору під час підписання Договору, а решту суми у розмірі 50 % від ціни Договору Клієнт сплачує після надання Виконавцем правової допомоги відповідно до предмету Договору та Завданню.

Так, Сторони погодили між собою, що Клієнт сплачує Виконавцеві 100% винагороди під час підписання Договору. Договір про надання правової допомоги підписаний Сторонами 17.01.2018.

Згідно із квитанцією № 0.0.941611122.1 від 17.01.2018, ОСОБА_4 сплатив за надання правової допомоги згідно Договору № 8НП від 17.01.2018 грошові кошти у розмірі 15 000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень 00 копійок. (а.с. 21)

Згідно із квитанцією № 0.0.941537284.1 від 17.01.2018, ОСОБА_4 сплатив за надання правової допомоги згідно договору № 8НП від 17.01.2018 грошові кошти у розмірі 5 000 (п'яти тисяч) гривень 00 копійок. Разом сплачено 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. (а.с. 22)

Відповідно до вищенаведених квитанцій, ОСОБА_4 також було сплачено комісію банку у розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок, що у розумінні п. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди», також підлягає відшкодуванню ОСОБА_4

Відповідно до Акту виконаних робіт № 1 до Договору № 6НП про надання правової допомоги від 20.12.2017 року від «27» квітня 2018 року, ОСОБА_4 були надані послуги із надання правової допомоги, на підставі Завдання № 1, яка полягає підготовлені та подані до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями Інспектора роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові ДПП лейтенанта поліції Мамона Богдана Михайловича щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 902842 від 31.12.2016 року, скасовану постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 року по справі № 640/5084/17, а також у судових засіданнях, до винесення остаточного рішення по справі. (а.с. 18)

Згідно із Додатком № 2 до Договору № 6НП про надання правової допомоги від 20.12.2018 року «Кошторис наданих послуг», вартість послуг, наданих ОСОБА_4 становить 20 000, 00 грн. (а.с. 20).

03 жовтня 2018 року між ОСОБА_4 та АО «Адвокати та медіатори України» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року (а.с. 149).

Згідно даної Додаткової угоди № 1, сторони погодили п. 9 Таблиці п. 1 Додатку № 2 до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 «Кошторис наданих послуг» викласти в редакції, яка зазначена в Додатковій угоді № 1.

Також, 02 листопада 2018 року між ОСОБА_4 та АО «Адвокати та медіатори України» було укладено Акт виконаних робіт № 2 до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 у кількості 4 години, вартістю 2 560, 00 грн. (а.с. 150)

30 листопада 2018 року між ОСОБА_4 та АО «Адвокати та медіатори України» було укладено Акт виконаних робіт № 3 до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року. (а.с. 200)

Згідно даного акту виконаних робіт № 3 ОСОБА_4 було надано правову допомогу на підставі Завдання 1 до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року у кількості 12,25 годин, вартістю 7 840, 00 грн.

Заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди полягають виключно в наданні позивачу правової допомоги при розгляді даної справи, що вбачається з наданого суду Договору №8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та Адвокатським об'єднанням «Адвокати та медіатори України», додатків до нього, актів виконаних робіт, кошторису на суму 20000 грн. та чеків про сплату даної суми.

Разом з тим, складав заяви по суті справи (підписував) та брав участь в судових засіданнях представник позивача ОСОБА_9, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23.11.2017 року, з якої не вбачаються будь-які повноваження ОСОБА_9 діяти від Адвокатського об'єднання «Адвокати та медіатори України» ( а.с. 24). Суд зазначав, що Договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_4 та Адвокатським об'єднанням «Адвокати та медіатори України» 17.01.2018 року містить номер № 8НП, тоді як, Акт виконаних робіт № 1 від 27.04.2018 року, Завдання № 1 до договору від 20.12.2017 року, Кошторис від 20.12.2017 року, містить посилання на Договір №6НП від 20.12.2017 року, який не укладався між ОСОБА_4 та Адвокатським об'єднанням «Адвокати та медіатори України».

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні витрат на правову допомогу, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо цих витрат, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього

Виходячи з наведених норм ст.ст. 83, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає наданий до апеляційного суду Акт виконаних робіт № 1, Завдання № 1, Кошторис наданих послуг до Договору № 8НП про надання правової допомоги від 17.01.2018 року, оскільки апелянтом не було доведено, що у нього виникли труднощі із поданням такого доказу до суду першої інстанції у встановленому законом порядку та строки (т.2 а. с. 21-25).

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,3,4 ч.1, ч.2 ст.376, ст.ст. 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

В інший частині у задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.