_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5282/18
Провадження № 2/520/1271/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні власністю та визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з даним позовом в обґрунтування якого посилалася на те, що 25.04.2007 року її мати ОСОБА_8 подарувала їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 43, 3 кв.м.

В червні 2017 року вона дізналася, що квартира вибула з її власності поза її волею.

Так, 28.03.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С .Л. посвідчено правочин та видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, нібито, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її сину - неіснуючою особою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який нібито зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 .

В подальшому, 12 квітня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т .М . посвідчено договір купівлі-продажу квартири(зареєстрований за реєстровим номером 111) АДРЕСА_1 , укладений між покупцем ОСОБА_2 та продавцем - неіснуючою особою ОСОБА_10 . На підставі зазначеного договору право власності на спірну квартиру було зареєстровано на ОСОБА_2

28 квітня 2017 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягиною Н.С., згідно з яким право власності на цей об`єкт було зареєстровано за ОСОБА_12

25.07.2017 року ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на норми ст.ст.317-321,387-388,391 ЦК України, просила суд визнати правочин щодо прийняття неіснуючою особою ОСОБА_10 спадщини, яка складається із квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43, 3 кв.м., що належить їй на праві власності, - недійсним, та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане 28 березня 2017 року приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 96; визнати правочин - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 12 квітня 2017 року між неіснуючою особою ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М, реєстровий номером 111, - недійсним; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь власника ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 43,3 кв.м.; усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 власністю на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м., шляхом позбавлення права на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Огороднійчук М. позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_25 дала пояснення, що спірну квартиру насправді відшукала вона та її чоловік, вони її придбала, однак правовстановлюючі документи оформила на свою родичку - ОСОБА_2.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_25, ОСОБА_23 - адвокат Чижиков О.П. проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що квартира до квітня 2017р. здавалася у найм, в ній мешкала особа на ім`я ОСОБА_16 який міг зробити відчуження квартира, тому вважає, що квартира вибула з власності позивача з її волі.

Приватний нотаріус Луцях в судовому засіданні дала пояснення, що як нотаріус оформляла договір купівлі-продажу від 12.04.2017р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , документи та особи ніяких підозр у неї не викликали.

Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не явився, просив при вирішення справи врахувати інтереси дітей.

Інші учасники справи до суду не явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 дали пояснення щодо квартирантів квартири АДРЕСА_1 , які проживали в ній до відчуження квартири, тобто до 12.04.2017р.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року ОСОБА_8 подарувала позивачу двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м., що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М.Д., зареєстрованого в реєстрі за номером 1481.

28.03.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. посвідчено правочин та видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, нібито, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її сину - ОСОБА_10 , який нібито зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 .

Згідно із зазначеним свідоцтвом, спадщина складаєтьсяз квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М.Д., зареєстрованого в реєстрі за номером 1481.

12 квітня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. посвідчено договір купівлі-продажу квартири(зареєстрований за реєстровим номером 111) АДРЕСА_1 , укладений між покупцем ОСОБА_2 та продавцем - ОСОБА_10 . На підставі зазначеного договору право власності на спірну квартиру було зареєстровано на ОСОБА_2

28 квітня 2017 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягиною Н.С., згідно з яким право власності на цей об`єкт було зареєстровано за ОСОБА_12

25.07.2017 року ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 .

Факт того, що позивач на час розгляду справи жива, стороною відповідача не оспорюється, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача адвокат Чижиков О.П. Крім того, сторона позивача категорично заперечувала проти існування у неї сина ОСОБА_10 .

Ці обставини підтверджуються:

- відповіддю на адвокатський запит Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області МЮ України від 24.04.2018 року №752/51-24, згідно якої за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів щодо смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , не виявлено;

- відповіддю Приморського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області від 09.06.2017 року №5115/1540, згідно якої паспорт НОМЕР_1 видано 17.07.2002 року Центральним РО ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- відповіддю Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 27.06.2017 року №4130/47-24, згідно якої ОСОБА_21 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення тощо.

Згідно із положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За нормою ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. А саме, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388ч.1п.п.1-3 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

У цій справі спірна квартира вибула з володіння позивача поза її волею, іншим шляхом. Відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем зазначеної квартири за оплатним договором, у розумінні ст.388 ч.1 ЦК України, а тому квартира повинна бути витребувана від неї.

Зазначена позиція суду відповідає Постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме:

п. 6. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

п. 7. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

10. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Крім того, на час розгляду справи (т.1 а.с.200) в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_25 та діти останньої та ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також разом із відповідачем ОСОБА_24 без реєстрації проживає її син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ця обставина є прямою перешкодою позивачу, як власнику квартири, у здійсненні права власності. Позивач не може повною мірою розпоряджатися квартирою, що створює їй перешкоди у користуванні власністю.

Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс-11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 316, 319,321,391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Сторона відповідача, у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України, не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень.

На підставі викладеного, порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню.

До доводів сторони відповідачів суд ставиться критично, а тому відхиляє їх.

Суд не приймає як докази, надані представником відповідачів, під час виконання вимог ст.241 ЦПК України, копії з матеріалів кримінального провадження, оскільки вони подані до суду з порушенням строків встановлених ст.83 ЦПК України і суд не вбачає поважності пропуску таких строків. Доводи про те, що квартира вибула з волі позивача, спростовується вище зазначеними обставинами. Оскільки свідки не дали пояснень щодо предмету позову, то суд їх показання до уваги не приймає.

Керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світланою Леонідівною 28.03.2017 року реєстровий номер 96.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 12.04.2017р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяною Миколаївною, реєстровий номер 111.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою квартиру АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права користування нею та виселення з неї ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_6 , без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.