УХВАЛА

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 233/4011/18

провадження № 61-8222ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на постанову Донецького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв'язку із скороченням штату, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв'язку із скороченням штату, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішено стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень

2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у зв'язку із скороченням штату після утримання обов'язкових податків та зборів у

розмірі 25 459,98 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати у розмірі 4 098,83 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 29 червня 2017 року по

03 грудня 2018 року включно у розмірі 113 529,60 грн, а всього 143 088,41 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня

2018 року в частині стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь

ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у розмірі 25 459,98 грн., компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати у розмірі 4 098,83 грн залишено без змін.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року в частині стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь

ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 червня 2017 року по 03 грудня 2018 року у розмірі 113 529,60 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на постанову Донецького апеляційного суду

від 03 квітня 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку та рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 143 088,41 грн, яка станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00х100=192 100,00).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2, подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на постанову Донецького апеляційного суду від 03 квітня

2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв'язку із скороченням штату, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун