ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних та індексу інфляції.

В обґрунтування позовних вимог, які неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року (провадження №22-ц/774/4050/15) за невиконання банком зобов'язань по договорам депозитних вкладів №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року та №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року: 201 780 грн. 54 коп. - суму грошового вкладу, 36 652 грн. 68 коп. - суму процентів по вкладу, 4 842 грн. 73 коп. - три проценти річних, 38 943 грн. 73 коп. - інфляційні нарахування, а всього 282 219 грн. 68 коп.; за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року: 202 887 грн. 67 коп. - суму грошового вкладу, 36 753 грн. 24 коп. - суму процентів по вкладу, 4 869 грн. 30 коп. - три проценти річних, 39 157 грн. 38 коп. - інфляційні нарахування, а всього 283 667 грн. 59 коп. На час звернення з позовом до суду у даній справі, рішення суду апеляційної інстанції від 23 вересня 2015 року банком не виконано. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року: 7 562 грн. 62 коп. - 3% річних, 86 967 грн. 61 коп. - інфляційні нарахування, 201 781 грн. - пеню, а всього 296 311 грн. 23 коп.; за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року: 7 604 грн. 12 коп. - 3% річних, 87 444 грн. 73 коп. - інфляційні нарахування, 202 888 грн. - пеню, а всього 297 936 грн. 85 коп., стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2 400 грн.(т.1 а.с.94-98).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 станом на 13 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року: 3% річних в розмірі 7 562 грн. 62 коп., інфляційні втрати в розмірі 86 967 грн. 61 коп.; за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN3624 від 02 вересня 2013 року: 3% річних в розмірі 7 604 грн.12 коп., інфляційні втрати в розмірі 87 444 грн. 73 коп., а всього 189 579 грн. 08 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.136-137).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року залишено без змін (т.1 а.с.186-189).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишено без змін (т.2 а.с.90-92).

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року скасовано в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення, справу в цій частині передано на розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.135-138).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП-НОМЕР_1) за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року пеню в розмірі 201 781 грн. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП-НОМЕР_1) за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року пеню в розмірі 202 888 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 046 грн. 69 коп. (т.2 а.с.210-212).

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду від 10 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з банку пені з урахуванням позиції Верховного Суду у справі №759/13827/15-ц, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу банку залишити без задоволення, рішення суду від 10 грудня 2018 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи

рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання договорів та повернення банківських вкладів, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року та договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року: 201 780 грн. 54 коп. - суму грошового вкладу, 36 652 грн. 68 коп. - суму процентів по вкладу, 4 842 грн. 73 коп. - 3% річних, 38 943 грн. 73 коп. - інфляційні нарахування, а всього 282 219 грн. 68 коп. Стягнуто за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року: 202 887 грн. 67 коп. - суму грошового вкладу, 36 753 грн. 24 коп. - суму процентів по вкладу, 4 869 грн. 30 коп. - 3% річних, 39 157 грн. 38 коп. - інфляційні нарахування, а всього 283 667 грн. 59 коп. (т.1 а.с.11-18, 66-70) .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено факт укладення між банком та позивачем вищезазначених договорів банківського вкладу, внесення позивачем депозитних вкладів в установу банку, невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року за невиконання банком зобов'язань по договорам банківського вкладу стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 станом на 13 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року 3% річних в розмірі 7 562 грн. 62 коп., інфляційні втрати в розмірі 86 967 грн. 61 коп., за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року 3% річних в розмірі 7 604 грн. 12 коп., інфляційні втрати в розмірі 87 444 грн. 73 коп., а всього 189 579 грн. 08 коп.

Тобто, рішенням Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, яке набрало законної сили в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 12 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року та 3% річних також встановлено факт невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківських вкладів.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню у даній справі, що переглядається.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року скасовано в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення, справу в цій частині передано на розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.135-138).

Верховний Суд за результатами перегляду справи №201/17457/15-ц за заявою ОСОБА_1 в постанові від 18 квітня 2018 року зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», суди безпідставно не застосували вказану норму матеріального права до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи, зазначив, що спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягає застосуванню ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо сплати банком позивачу пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року встановлено, що на відповідне звернення грошові кошти вкладнику банком не були повернуті, банк просив зачекати до закінчення перевірки даних по вкладам.

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_1, на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», просив суд стягнути з банку за безпідставне користування коштами розраховану пеню за період з 10 березня 2015 року по 12 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року в розмірі грошового вкладу 201 781 грн. та за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року в розмірі грошового вкладу 202 888грн. (т.1 а.с.94-98).

Банком було зроблено заяву про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності - один рік, оскільки позивач нараховує пеню за період з 10 березня 2015 року по 10 травня 2016 року, що становить 429 днів (т.2 а.с.149-152).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ч.1 ст.ст. 256, 257 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог : про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16 Верховним Судом України викладено правову позицію, а саме: «Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою».

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, застосовуючи строки позовної давності в межах одного року, стягнув з банку на користь позивача пеню за договором «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року в розмірі грошового вкладу 201 781 грн. та за договором «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року в розмірі грошового вкладу 202 888 грн., однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права в частині визначення розміру пені, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання договорів та повернення банківських вкладів, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року та договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року: 201 780 грн. 54 коп. - суму грошового вкладу, 36 652 грн. 68 коп. - суму процентів по вкладу, 4 842 грн. 73 коп. - 3% річних, 38 943 грн. 73 коп. - інфляційні нарахування, а всього 282 219 грн. 68 коп. Стягнуто за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року: 202 887 грн. 67 коп. - суму грошового вкладу, 36 753 грн. 24 коп. - суму процентів по вкладу, 4 869 грн. 30 коп. - 3% річних, 39 157 грн. 38 коп. - інфляційні нарахування, а всього 283 667 грн. 59 коп. (т.1, а.с.11-18, 66-70) .

Отже, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено факт укладення між банком та позивачем вищезазначених договорів банківського вкладу, внесення позивачем депозитних вкладів в установу банку, невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року за невиконання банком зобов'язань по договорам банківського вкладу стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 станом на 13 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року 3% річних в розмірі 7 562 грн. 62 коп., інфляційні втрати в розмірі 86 967 грн. 61 коп., за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року 3% річних в розмірі 7 604 грн. 12 коп., інфляційні втрати в розмірі 87 444 грн. 73 коп., а всього 189 579 грн. 08 коп.

Тобто, рішенням Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, яке набрало законної сили в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 12 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року та 3% річних також встановлено факт невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківських вкладів.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню у даній справі, що переглядається.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року скасовано в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, справу в цій частині передано на розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.135-138).

Верховний Суд за результатами перегляду справи № 201/17457/15-ц в своїй постанові від 18 квітня 2018 року зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», суди безпідставно не застосували вказану норму матеріального права до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи, зазначив, що спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягає застосуванню ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо сплати банком позивачу пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року встановлено, що на відповідне звернення грошові кошти вкладнику банком не були повернуті, банк просив зачекати до закінчення перевірки даних по вкладам.

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_1, на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», просив суд стягнути з банку за безпідставне користування коштами розраховану пеню за період з 10 березня 2015 року по 12 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року в розмірі грошового вкладу 201 781 грн. та за договором №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року в розмірі грошового вкладу 202 888грн. (т.1 а.с.94-98).

Банк звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності - один рік, оскільки позивач нараховує пеню за період з 10 березня 2015 року по 10 травня 2016 року, що становить 429 днів (т.2 а.с.149-152).

Відповідно до ч.5 ст.411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

13 травня 2016 року, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив суд стягнути з відповідача за безпідставне користування коштами розраховано пеню за період з 10 березня 2015 року по 12 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року в розмірі грошового вкладу 201 781 грн. та за договором №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року в розмірі грошового вкладу 202 888грн. (т.1 а.с.94-98).

З матеріалів справи вбачається, 08 жовтня 2015 року на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року був виданий виконавчий лист №201/8541/14-ц (т.1 а.с.19).

20 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Черновою Л.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №49003854 з примусового виконання вказаного виконавчого листа (т.1 а.с.21, 22).

Судом встановлено до теперішнього часу рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року банком не виконано.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, вірно визначив період, за який стягується пеня, застосувавши строки позовної давності, які повинні обмежуватися останніми 12 місяцями, а саме - з 12 травня 2015 року по 12 травня 2016 року, однак судова колегія не може погодитися з розміром пені 3% вартості несвоєчасно наданої послуги споживачу за кожен день затримки надання такої послуги, що підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

У постанові від 21 лютого 2018 року Верховний Суд у справі 759/13827/15-ц висловив позицію щодо правомірності нарахування та стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та навів відповідну формулу розрахунку пені в розмірі 3% вартості несвоєчасно наданої послуги споживачу за кожен день затримки надання такої послуги.

За змістом вищенаведеної частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Виходячи з викладеного, розрахунок пені в розмірі 3% вартості несвоєчасно наданої послуги споживачу за кожен день затримки надання такої послуги має бути здійснено відповідно до формули:

Сума вкладу х вартість послуги за один день х 3% х період стягнення

За укладеним договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», у яких вклади внесені у гривнях, сума вкладу становить 201 780 грн. 54 коп.

За укладеним договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», у яких вклади внесені у гривнях, сума вкладу становить 202 887 грн. 54 коп.

Відсоток встановлений у розмірі 19% річних (вартість послуги за один рік по кожному договору).

Таким чином, вартість послуги за один день становить:

19% : 365 днів = 0,0505479 %

Отже, пеня в розмірі 3% вартості послуги за період стягнення з 12 травня 2015 року по 12 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року становить:

201 780 грн. 54 коп. х 0,0505479 % х 3% х 365 днів = 1 116 грн. 85 коп.

За договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року пеня в розмірі 3% вартості послуги за період стягнення з 12 травня 2015 року по 12 травня 2016 року становить:

202 887 грн. 54 коп. х 0,0505479 % х 3% х 365 днів = 1 122 грн. 98 коп.

Таким чином, з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня в розмірі 3% вартості послуги за період стягнення з 12 травня 2015 року по 12 травня 2016 року: за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року у розмірі 1 116 грн. 85 коп., за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року у розмірі 1 122 грн. 98 коп., а тому рішення суду слід змінити,зменшивши стягнуті судом суми пені.

Враховуючи викладене, слід змінити рішення суду в частині судових витрат, пропорційно до задоволених вимог, зменшивши суму судового збору, яка підлягає стягнення з банку на користь держави з 4 046 грн. 69 коп. до 487 грн. 20 коп.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 рок змінити в частині визначення пені в розмірі 3% вартості послуги за період стягнення з 12 травня 2015 року по 12 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року, зменшивши суму пені з 201 781 грн. до 1 116 грн. 85 коп., за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року, зменшивши суму пені з 202 888 грн. до 1 122 грн. 98 коп., та змінити в частині визначення розміру судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення - змінити в частині визначення пені в розмірі 3% вартості послуги за період стягнення з 12 травня 2015 року по 12 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року, зменшивши суму пені з 201 781 грн. до 1 116 грн. 85 коп., за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» №SАMDN3624 від 02 вересня 2013 року, зменшивши суму пені з 202 888 грн. до 1 122 грн. 98 коп., та змінити в частині судових витрат, пропорційно до задоволених вимог, зменшивши суму судового збору, яка підлягає стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави з 4 046 грн. 69 коп. до 487 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді