Справа № 161/6325/19 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/753/19 Категорія: 71 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Служба у справах дітей Луцької міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи її тим, що вона разом із своїми дітьми має намір виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю. Необхідність звернення її до суду обумовлена тим, що за вимогами Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю вимагається надати документ на підтвердження факту її постійного, а точніше протягом останніх двох років, проживання з дітьми, а також того, що дітьми опікується лише вона одна.

На підставі зазначеного просила суд встановити факт проживання протягом двох років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею - їхньою матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 і що дітьми опікується лише вона одна, інших осіб, які піклувалися б про її дітей, немає.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2019 року заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала постановлена із порушенням вимог процесуального закону, просить її скасувати та винести постанову, якою заяву задовольнити. В обґрунтування скарги зазначила, що судом не враховано наведені нею факти і тому суд дійшов хибного висновку про існування у даному випадку спору про право, тим самим обмеживши її право на доступ до правосуддя. Лише встановлення даного факту дасть їй можливість найбільш ефективно захистити її права та права її дітей на отриманням дозволу на виїзд до Ізраїлю та легалізацію укладеного нею шлюбу.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками не подано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявниці, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі.

Залишаючи без розгляду заяву про встановлення факту, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку між учасниками існує спір про право.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку визначено ч. 1 ст. ст. 315 ЦПК України.

Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначала, що метою звернення до суду є підтвердження факту проживання її дітей з нею та відсутності інших осіб, окрім неї, які піклуються про дітей, що в подальшому дасть їй можливість отримати дозвіл Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на її виїзд з дітьми до цієї країни на постійне місце проживання, після укладення нею шлюбу із громадянином Ізраїлю ОСОБА_5 , який на даний час проживає на території вказаної держави .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Цивільний кодекс України та Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є загальними нормативними актами, що регулюють відносини щодо місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ст.6 згаданого Закону надання органами реєстрації та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, відомостей про місце проживання особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи.

Згідно з пунктом 3, 5 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Суд звертає увагу на те, що документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні зазначених заявником документів суду не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, зокрема за умови, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 06 липня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2016 року про стягнення аліментів змінено і вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей аліменти у твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. За даним рішенням відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.

Разом з тим, батьком дітей ОСОБА_2 оформлено нотаріально заяву, в якій він вказує, що дає згоду на постійне проживання та отримання громадянства в Ізраїлі його дітям разом із їх матір`ю і що вона не має перед ним невиконаних обов`язків та майнових зобов`язань, а також заяву про згоду на усиновлення дітей громадянином Ізраїлю (а.с.13,26).

Крім того, у справі є довідка про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, видана ОСОБА_1 , щодо місця проживання її дітей, а також витяги з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання заявниці та її дітей та довідка органу опіки і піклування, що діти не перебували і не перебувають під опікою в інших осіб (а.с.14, 15,31-33).

З огляду на зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а також апеляційної скарги, заявниця прагне встановити у суді факт для уникнення в майбутньому ймовірного порушення, невизнання чи оспорення її прав, зокрема у випадку подання документів на право в`їзду до Ізраїлю. Проте, жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до вказаної заяви, як і до апеляційної скарги, заявницею ОСОБА_1 суду не надано.

Отже, вимога про встановлення факту проживання протягом двох років неповнолітніх дітей разом із заявницею за адресою: АДРЕСА_1 , і що дітьми опікується лише вона одна, а інших осіб, які піклувалися б про її дітей немає, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні права на виїзд (в`їзд), а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Зважаючи на наведене, подана заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження у цивільній справі, так як законодавством визначено певний позасудовий порядок вирішення цього питання та передбачено її право на оскарження у судовому порядку саме відмови відповідного органу у встановленні такого факту.

Даючи оцінку наданим заявницею доказам, апеляційний суд доходить висновку, що норми Цивільного процесуального кодексу України не передбачають можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту, який просить встановити ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Питання щодо закриття провадження у справі регулюється ст. 255 ЦПК України, а перелік підстав, визначених цією статтею є вичерпним.

Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 377, 381-383 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2019 року в даній справі скасувати.

Провадження у даній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Служба у справах дітей Луцької міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді