Провадження №2/760/1073/19
Справа №760/6940/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва
у складі головуючого судді Усатової І.А,
при секретарі Мелешко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, суд -
ОСОБА_1 15.03.2018 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила суд стягнути з відповідача на свою користь: майнову шкоду, заподіяну злочином у розмірі 14 000 грн. та моральну шкоду, заподіяну злочином у розмірі 100 000 грн.
Позов обґрунтований тим, що приблизно 24.12.2013 о 15-16 год. відповідач привіз її на своєму авто за адресою: АДРЕСА_1 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень та наніс їй одним ударом кулаком правої руки в область обличчя, після чого схопив руками її за волосся потягнув в бік лісопосадки. Потім, коли вона почала від нього тікати, він наздогнав її та повалив на землю та знаходячись над нею наніс їй ще не менш 4-х ударів передпліччям в область потилиці, тим самим умисно спричинив тілесні ушкодження, які підтверджені висновком судово-медичної експертизи, а саме: закриту травму носа - перелом кісток носа у
дистальній третині зі зміщенням уламків, синець на спинці і скатах носу, садно на фоні синця в потиличній ділянці по середній лінії та струс головного мозку, які згідно висновку експерта №323/Е від 20.03.2014 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Позивач посилалася на те, що внаслідок заподіяння їй зазначених тілесних ушкоджень, а саме: перелому кісток носа у дистальній третині зі зміщенням уламків, синець на спинці і скатах носу, садно на фоні синця в потиличній ділянці по середній лінії, вона вимушена була тривалий час лікуватись.
Крім того, вказала, що їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що потерпілій були завдані легкої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток носа у дистальній третині зі зміщенням уламків, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпною біллю. Тривалий час вона перебувала у стані стресу від всіх обставин, що трапились з нею. У зв`язку з вказаним та перенесеним стресом був порушений звичайний ритм життя, були порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя. Внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень вона не могла з`являтися на людях з таким обличчям, а у випадку, коли в цьому була необхідність, вимушена була приховувати очі під окулярами та ніяковіти під поглядами людей. Противоправними діями відповідача були спричинені позивачу значні як фізичні страждання, так і душевні. Довгий час вона не могла жити у звичайному для себе ритмі життя, постійно нервувала, у зв`язку з постійним страхом за своє життя у неї з`явилась безсоння, що впливає на її життя.
Посилалась на те, що в неї часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок заподіяння шкоди її здоров`ю страждає не тільки вона, але і її близькі люди. Непокоять її постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях її життя. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у розмірі 100 000 грн.
Ухвалою судді від 29.05.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.10.2018 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не ставив.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Даною ухвалою встановлено, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачується в тому, 24.12.2013, приблизно о 15 год. 20 хв., він, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_1 , умисно завдав легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що у зв`язку із заподіянням відповідачем злочину, з останнього на її користь підлягає відшкодуванню матеріальна шкода у розмірі 14 000 грн. та моральна шкода у розмірі 100 000 грн., на що суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на те, що звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У даному випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінальне караного діяння, а підстави звільнення від кримінальної відповідальності визнаються нереабілітуючими.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 лютого 2004 року № 12 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ» звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час попереднього, судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України.
Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п.3 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду. Якщо в результаті встановленого в порядку цивільного судочинства розміру шкоди виникне необхідність перегляду вироку суду або постанови органу розслідування про закриття справи, суд, що розглядає цивільну справу, виносить рішення з урахуванням усіх досліджених ним доказів і зобов`язаний порушити питання про перевірку законності й обгрунтованості вироку чи постанови.
Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у вигляді витрат у розмірі 14 000 грн. на проведення операції - сентопластики, на підтвердження необхідності проведення якої надала суду висновок експерта, протокол дослідження Київської міської клінічної лікарні №6, консультативний висновок Державної установи «Інституту отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної Академії медичних наук України», а також рахунок на оплату №1 від 02.03.2018 на суму 14 000 грн. на медичні послуги - сентопластику, однак, вказана вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки, позивачем не надано підтвердження, що дані витрати нею понесено для відновлення свого порушеного права,
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь майнової шкоди, заподіяної злочином, у розмірі 14 000 грн. задоволенню не підлягає.
Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Позивач оцінила завдану їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., виходячи з характеру скоєного відповідачем злочину, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем частково обґрунтовано вимогу про стягнення моральної шкоди, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.
За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.
В іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: