Ухвала

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 264/6587/16-ц

провадження № 61-12179ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом Кредитної спілки «Південно-Східна кредитна компанія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за його користування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року КС «Південно-Східна кредитна компанія» звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позов обґрунтовано тим, що між КС «Південно-Східна кредитна компанія» та відповідачем ОСОБА_2 на підставі заяви від 29 жовтня 2012 року було укладено договір № 122-І про надання кредиту у розмірі 10 000 грн на споживчі потреби строком до 29 жовтня 2016 року. Згодом було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору № 122-І/1 від 25 грудня 2012 року про надання кредиту у розмірі 15 000 грн зі строком до 29 жовтня 2016 року. Крім того, 29 жовтня 2012 року між КС «Південно - Східна кредитна компанія» та відповідачами ОСОБА_1 ., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки № 122-І, відповідно до яких відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором у разі невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 122-І від 29 жовтня 2012 року, а також додаткову угоду № 122-І/1 від 25 грудня 2012 року внаслідок збільшення зобов`язань. Згідно з пунктом 1.3 укладеного кредитного договору процентна ставка за користування строковим кредитом становить 60 % річних та 180 % річних за простроченим кредитом від фактичної суми заборгованості. Оскільки відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, станом на 17 листопада 2016 року загальна сума заборгованості становить 149 965,07 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 22 833,02 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 127 132,05 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 149 965,07 грн, а також судові витрати у розмірі 1 499,65 грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь КС «Південно - Східна кредитна компанія» суму заборгованості за кредитним договором № 122-І від 29 жовтня 2012 року у розмірі 149 965,07 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1499,65 грн, а всього - 151 464,72 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 149 965,07 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, Касаційний цивільний суд вважає, що наведені скаржником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом Кредитної спілки «Південно-Східна кредитна компанія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за його користування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко