ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4284/19 Справа № 215/3382/18 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,-

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 року, яке постановлено суддею Демиденком Ю.Ю. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 28 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в розмірі 170000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора на ПрАТ ним отримано хронічне професійне захворювання - вібраційна хвороба другої ст., синдром церебральнопереферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з вираженими статико динамічними порушеннями, переважно на попереково-крижовому рівні, нейродистрофія у вигляді дв. плече лопаткового періартрозу ПФ - другого ст., деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів ПФ першого другого ст. та парезом розгиначів стопи, яке відповідно до акту №16 розслідування хронічного професійного захворювання від 26.06.2007 виникло з вини роботодавця.

Згідно висновку МСЕК від 25.07.2007 первинно позивачу встановлена з 23.07.2007 до 01.08.2008 стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% по одному профзахворюванню та третя група інвалідності.

При наступних переоглядах починаючи з 2008 року по 2016 рік позивачу було також встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% по одному профзахворюванню та третя група інвалідності.

Згідно висновку МСЕК від 14.06.2018 повторно позивачу встановлена з 01.08.2018 безстроково стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% по одному профзахворюванню та третя група інвалідності.

Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювання позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв'язки.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 - 40000 /сорок тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» - 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну судового рішення та задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Позивач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 40000 грн. є значно заниженим. При цьому зазначає, що суд не врахував його великий відсоток втрати працездатності - 50%, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, що свідчить про те, що стан його здоров'я ніколи не покращиться, а може лише погіршитись, що йому протипоказана робота в умовах вібрації та несприятливого мікроклімату, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням він переносить моральні страждання, оскільки не має можливості працевлаштуватись, через протипоказання лікарів, що він також обмежений у виконанні роботи по господарству, що для підтримання стану здоров'я він постійно змушений лікуватися, буди не вдома, витрачати кошти на лікування, а не себе та свою сім'ю. Також, позивач наголошує на тому, що через отримане професійне захворювання він також переносить і фізичні страждання: підвищена мерзлякуватість дистальних відділів кінцівок, біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з віддачею в кінцівки, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднена хода, зависає ліва стопа при ходьбі, заніміння кінцівок, набряк гомілок. На думку позивача наведені ним доводи є підставою для зміни рішення суду та задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював 17 років 2 місяці помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора та слюсарем черговим та з ремонту обладнання в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

Згідно акту №16 розслідування хронічного професійного захворювання від 26.06.2007, позивачу встановлено хронічне професійне захворювання - вібраційна хвороба другої ст., синдром церебральнопереферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з вираженими статико динамічними порушеннями, переважно на попереково-крижовому рівні, нейродистрофія у вигляді дв. плече лопаткового періартрозу ПФ - другого ст., деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів ПФ першого другого ст. та парезом розгиначів стопи (а.с.12-14).

Згідно висновку МСЕК від 25.07.2007 первинно позивачу встановлена з 23.07.2007 до 01.08.2008 стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% по одному профзахворюванню та третя група інвалідності (а.с.15-16).

При наступних переоглядах, починаючи з 2008 року по 2016 рік позивачу було також встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% по одному профзахворюванню та третя група інвалідності (а.с.15-20).

Згідно висновку МСЕК від 14.06.2018 повторно позивачу встановлена з 01.08.2018 безстроково стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% по одному профзахворюванню та третя група інвалідності (а.с.21).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем в період праці на підприємстві відповідача, тому ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте не може повністю погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, з 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Статтями 21, 28, 34 зазначеного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 17 років, внаслідок не створення відповідачем безпечних і нешкідливі умов праці у ОСОБА_1 виникло професійне захворювання.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених отриманим професійним захворюванням, ступінь втрати професійної працездатності -50% та встановлення третьої групи інвалідності, безстроково, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 40 000,00 грн. до 80 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 40 000 грн. до 80 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_1 з 40 000 (сорока тисяч) грн. до 80 000 (вісімдесяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: