Справа № 756/4956/18 Головуючий 1 інстанція- Шевчук А.В.
Провадження № 22-ц/824/9926/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Оболонсього районного суду м.Києва від 19 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання у гуртожитку,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що Промінвестбанк є власником будівлі гуртожитку, розташованої по АДРЕСА_1 , яку придбав за договором купівлі-продажу від 29 травня 1996 року.

У вказаному гуртожитку мешкає відповідачка ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_1 1986 року народження, які займають кімнату № 504 площею 13,2 кв.м.

Вказував, що розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» № 70-р від 21 лютого 2017 року встановлено нові тарифи на проживання у гуртожитку, які визначені в залежності від категорії мешканців. При цьому, визначено, що при площі кімнати 13,2 кв.м. всі інші категорії, крім студентів і працівників, сплачують за проживання 2000 грн. на місяць. Відповідачка ОСОБА_1 не є працівником ПАТ «Промінвестбанк», а відтак має сплачувати за проживання у гуртожитку 2000 грн. щомісяця, однак, починаючи з березня 2017 року відповідачка за проживання у гуртожитку не сплачує, у зв`язку із чим станом на 01 березня 2018 року у неї утворився борг у розмірі 19000 грн. У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідачки на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість з оплати за проживання у гуртожитку у розмірі 19000 грн. за період із 01 березня 2017 року по 01 березня 2018 року, а також 2661,04 грн. інфляційних втрат та понесені судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ПАТ «Промінвестбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасуавти рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимги задоволити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що розрахунок

- 2 -

плати за послуги має бути розрахований з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України № 869 від 01 червня 2011 року, оскільки позивач не є надавачем послуг, а сам є споживачм послуг.Суд не дав оцінки факту добровільного внесення відповідчкою щомісячно плати у розмірі 300 грн. та неподаня нею зустрічних вимог щодо визнання розпорядження банку про встановлення тарифів недійсним. Суд не врахував, що позивач є власником гуртожитку і вправі встановлювати тарифи по оплаті комунальних послуг та плату за користування на власний розсуд,а відтак розпорядженн № 70-р від 21 лютого 2017 року є обов`язковим для всіх мешканців гуртожитку.

Відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ПАТ «Промінвестбанк»є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 21661,04грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Промінвестбанк» не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що, встановлюючи тариф 2000 грн., який включає як плату за проживання в гуртожитку, так і плату за житлово-комунальні послуги, позивач не довів обґрунтованість встановленого ним розрахунку плати за проживання в гуртожитку та плати за житлово-комунальні послуги, який повинен бути обчислений з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України № 869 від 01 червня 2011 року.

При цьому суд виходив з того, що плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Спірні правовідносини щодо користування жилою площею в гуртожитках врегульовані Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27 квітня 2015 року, яке було чинним в період спірних правовідносин.

Відповідно до п.4 частини ІІІ цього Положення особи, які проживають в гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-

- 3 -

комунальні послуги.

Згідно п.7 частини ІІІ цього Положення, особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

Статтею 66 ЖК УРСР установлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку), тобто калькуляційною одиницею є 1 кв.м загальної площі.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (який був чинним в період спірних правовідносин) стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством. Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Згідно ст.13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно зі ст.14 цього Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги,

- 4 -

ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група -житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Постановою КМ України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (в редакції на час спірних правовідносин) затверджені Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені

Кожен із вказаних Порядків визначає механізм формування тарифів на відповідні послуги.

Зокрема Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ПАТ «Промінвестбанк» є власником об`єкта житлової нерухомості - будинку гуртожитку загальною площею 3002,4 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1996 року.

- 5 -

У вказаному гуртожитку у встановленому законом порядку зареєстрована і мешкає відповідачка ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_2. , які займають кімнату № 504 площею 13,2 кв.м.

Відповідачка із сином була вселена до гуртожитку у 1990 році на підставі рішення адміністрації та профспілки Київського обласного управління Промбудбанку СРСР № 12 від 14 травня 1990 року та розпорядження від 15 травня 1990 року, яким працівнику Київоблпромбудбанку, економісту ІІ категорії ОСОБА_1 надано дозвіл на зайняття із сином ОСОБА_2 житлової площі в сімейному гуртожитку по АДРЕСА_1 площею 13 кв.м. Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою вчинена 1990 року.

Договір про надання комунальних послуг, в тому числі послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами у встановленому законом порядку не укладався.

Розпорядженням ПАТ «Промінвестбанк» № 70-р від 21 лютого 2017 року встановлено нові тарифи на проживання у гуртожитку, які визначені в залежності від категорії мешканців та займаної площі. При цьому, визначено, що при площі кімнати 13,2 кв.м. всі інші особи (не працівники банку та не студенти) сплачують плату з проживання у розмірі 2000 грн.

Відповідачка сплачує кошти за проживання, проте не у встановленому вказаним розпорядженням розмірі.

Також судом встановлено, щопозивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів у розуміннні ст.ст.77-80 ЦПК України відповідності встановленого ним тарифу у розмірі 2000 грн., який включає плату за проживання в гуртожитку та плату за житлово-комунальні послуги, вимогам Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України № 869 від 01 червня 2011 року. Зокрема не надав доказів про показники (складові), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку та ї відповідність Порядку.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення коштів з огляду на його недоведеність, правильно застосувавши норми Положення про гуртожитки,постанови КМ України № 869 від 01 червня 2011 року та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Доводи апеляційної скарги про те, що банк надав необхідні докази щодо обгрунтованості тарифів безпідставні.

Суд вірно врахував, що матеріали справи не містять висновків щодо показників (складових), які включені до тарифів на комунальні та експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку та ї відповідність Порядку.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-2535цс15, в якій, скасовуючи судові рішення про стягнення плати за проживання в гуртожитку, Верховний Суд України зазначив про недотримання судами вимог закону щодо перевірки правильності формування тарифів власником гуртожитку та відсутністю у справі висновків щодо показників (складових), які включені до тарифів на комунальні та експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку та ї відповідність Порядку.

Це ж стосується доводів скарги щодо хибності висновків суду про те, що розрахунок плати за послуги має бути розрахований з урахуванням вимог Порядку формування тарифів

- 6 -

на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України № 869 від 01 червня 2011 року, оскільки позивач не є надавачем послуг, а сам є споживачм послуг, як такий що спростовується наведеною правовою позицєю Верховного Суду України.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що встановлюючи тариф 2000 грн. на місяць позивач не зазначив його складові, в тому числі окермо розмір плати за обслуговування та розмір плати за комунальні послуги та їх складові.

Посилання скаржника на те, що суд не дав оцінки факту добровільного внесення відповідчкою щомісячно плати у розмірі 3000 грн. та неподаня нею зустрічних вимог щодо визнання розпорядження банку про встановлення тарифів недійсним не мають правового значення, оскільки відповідачка зазначила, що оплачує і буде оплачувати проживання у розмірі, який відповідає вимогам закону.

Та обставина, що відповідачка не оскаржує розпорядження позивача про встановлення тарифів не має правового значення для вирішення спору, оскільки процесуальний закон (ст.ст.12,81 ЦПК України) незалежно від статусу покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що позивач як власник гуртожитку вправі встановлювати тарифи по оплаті комунальних послуг та плату за користування на власний розсуд.

Такі посилання суперечать ст.41 Конституції України, згідно якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. В даному випадку свавільне встановлення позивачем тарифів без прив`язки і урахування Порядку та законодавства свідчить про порушення прав відповідачки як громадянина та завдає шкоди її правам. Це по-перше.

По-друге, неспівмірність встановленої позивачем плати для відповідачки порівняно з іншими проживаючими у гуртожитку за відсутності про це домовленості чи догвоору між сторонами свідчить про дискримінаційний підхід і порушує ст.ст. 21, 24 Конституцію України, згідно якої усі люди є рівними у своїй гідності та правах, мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

По-третє, відхиляючи наведені доводи колегія суддів відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК Українизастосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб(ч.2).

Тобто, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на житло згідно із законом і для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В даному випадку колегія суддів вважає, що стягнення судом встановленої позивачем плати за проживання, без подання доказів про її відповідність положенням законодавства

- 7 -

України у сфері житлово-комунальних послуг становить втручання у право відповідачки на повагу до свого приватного і сімейного життя та житла, і не є пропорційним переслідуваній меті.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, колегія судів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонсього районного суду м.Києва від 19 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: