Номер провадження: 22-ц/813/1189/19
Номер справи місцевого суду: 523/8659/17
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Скайд" та Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2017 року представник ОСОБА_3 - Харченко І.Є. звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначає, що 04 жовтня 2016 року на перехресті вулиці Миколаївська дорога та провулку 1-го Лузанівського у м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода та внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, вантажному автомобілю власником якого є ОСОБА_3 було завдано механічних пошкоджень. Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД», однак дане товариство через заборгованість по сплаті відрахувань втратило статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України, що значно ускладнює отримання відшкодування, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму завданої майнової шкоди у розмірі 83 971,75 гривень, моральної шкоди - 42 000,00 гривень, вартість проведення експертного дослідження - 600,00 гривень, що разом становить 126 571,75 гривень. Також просить стягнути з відповідача грошові кошти за подання судового збору - 1585,72 гривень та витрати на правову допомогу - 10 620,00 гривень (а.с.5-10).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року було задоволено заяву представника ОСОБА_3 - Харченко І.Є про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності (а.с.107). 20 листопада 2017 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 з проханням залучити до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог майнового характеру - Моторне (Транспортне) Страхове Бюро України (а.с.132-133).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 46 144,88 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень (а.с.218-219).

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в обгрунтування якої зазначає, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, адже судом не було встановлено, що на момент настання ДТП цивільну відповідальність ОСОБА_2 було застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД». Окрім того, МТСБУ бере на себе обов'язок сплачувати страхове відшкодування в разі настання страхового випадку з вини ОСОБА_2, як особи віднесеної до окремої категорії громадян на підставі ст. 13.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак незважаючи на це, сторона позивача відмовилася від свого права отримати страхове відшкодування в МТСБУ. Апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (а.с.221-223).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Драгомерецького М.М. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.227-228).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. 18 січня 2019 року ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І. вищезазначену справу було прийнято до свого провадження після ліквідації Апеляційного суду Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення від 10 вересня 2018 року суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 була спричинена шкода позивачу, а відтак відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою в повному обсязі, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України та роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завданні збитки у повному обсязі. Виходячи з меж заявлених позовних вимог суд першої інстанції стягнув з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 45544,88 грн., стягнення вартості проведення оцінки пошкоджень автомобіля, сплаченої позивачем у розмірі - 600 грн. Крім того, суд першої інстанції, враховуючи ту обставину, що пошкодження автомобіля позивача призвело до неможливості користування автомобілем протягом тривалого часу, що призвело до порушень життєвих та ділових зв'язків позивача та нормального активного життя, викликало незручності, правомірно вирішив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн., та витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги та частково погоджуючись з ними суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Щодо стягнення компенсації завданої матеріальної шкоди з ОСОБА_2 в розмірі 46144,88 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2016 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Миколаївська дорога, 243 в м. Одесі, не врахувала дорожню обстановку і стан автомобілю допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Зазначена подія підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 визнана винною в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУПАП (а.с. 26).

З матеріалів справи вбачається, що на дату вчинення ДТП автомобіль, яким керувала відповідачка був забезпечений полісом обов'язкового страхування серії АЕ № 668746 реалізований ПрАТ СК «Скайд», який на момент настання пригоди був дійсним, але з 31.05.2016 року ПрАТ СК «Скайд» позбавлене права укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та позбавлено членства в МТСБУ (а.с. 62).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ч. 3 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Однак, судом першої інстанції не взято до уваги, що справа має інклюзивний характер. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до зазначеного закону ОСОБА_2 звернулась до МТСБУ з повідомленням про ДТП (а.с.135-136) та їй було роз'яснено порядок отримання відшкодування (а.с. 137). З матеріалів справи не вбачається звернення потерпілого (позивача) за відшкодуванням шкоди, а ні до ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД», а ні до МТСБУ.

Крім того, судом першої інстанції не врахована правова позиція Великої Палати Верховного суду України в справі № 755/18006/15 від 04 липня 2018 року, де зазначається, що у випадках коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдача шкоди. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність, якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з договором або ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках передбачених ст. 37 зазначеного закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування (ст. 1194 ЦК України). Як вбачається з заявлених позовних вимог ОСОБА_3 розмір майнової шкоди становить 83971,75 гривень, тому ліміт встановлений страховим полісом та визначений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 566 від 16 серпня 2010 року (за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000 грн на одного потерпілого) не перевищений. Таким чином, враховуючи вищенаведене, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року підлягає скасуванню в частині стягнення майнової шкоди з ОСОБА_2 та в скасованій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обзязі та роз'яснити право позивачу на отримання компенсації від МТСБУ.

Що стосується оскаржуваного рішення в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 в сумі - 2000 гривень, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, оскільки хоча апелянт і просить скасувати рішення в повному обсязі, проте апеляційна скарга не містить доводів у відповідній частині.

В зв`язку з скасуванням рішення Суворовського районного суду м. Одеси в частині стягнення майнової шкоди, пропорційно їй підлягає зміні рішення й в частинні стягнення витрат на правничу допомогу. Щодо вимог сторони позивача про стягнення витрат на правничу допомогу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача ОСОБА_3 здійснював адвокат Харченко Ігор Євгенович (серія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю ОД № 002610 від 21.03.2014 року, ордер серії ОД № 209814 на підставі договору про надання правової допомоги від 04.10.2016 року) (а.с. 82-87). 28.12.2016 року між ОСОБА_3 та Адвокатським об'єднанням «Вірченко та партнери» в особі голови об'єднання адвоката Вірченка А.В. було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 04-10/16-01, яка встановлює погодинну ставку роботи адвоката в розмірі 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за 1 годину участі представника об'єднання під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді (а.с. 87). Крім того, позивачем було надано акт про надання правової допомоги та звіт про фактичні витрати часу на надання ОСОБА_3 правової допомоги у період з 04.10.2016 по 17.03.2017 року, де сума гонорару на надання правової допомоги становить 10620 гривень (а.с. 88).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Відповідно до ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, вирішуючи питання, щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу колегія суддів виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, представляв інтереси позивача ОСОБА_3 - Харченко І.Є. Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги, задовольнив їх частково, але зважаючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частинні стягнення матеріальної шкоди, то й пропорційно повинні бути й зменшені витрати на правничу допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню, в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України (співмірність витрат на оплату послуг адвоката та врахуванням вимоги пропорційності), то суд вважає необхідним стягнути компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 169 грн. 92 коп., що є пропорційне задоволеним позовним вимогам (задоволено 1,6 % від заявлених позовних вимог, загальний обсяг яких було 126 571, 75 грн., стягнуто 2000 грн компенсації завданої моральної шкоди).

Таким чином, враховуючи вище наведене та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року скасовує в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2, а також пропорційно до задоволених позовних вимог частково змінює розмір стягнення на правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та стягнення правничої допомоги.

В скасованій частині ухвалити нове рішення та стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) витрати на правничу допомогу в розмірі 169 грн. 92 коп.

В частині стягнення моральної шкоди рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко