КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3804/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Зотько Т.А. 08 листопада 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним,-

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 22 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , спадкоємцем якого є позивач.

За час життя спадкодавцю належала квартира АДРЕСА_1 .

В березні 2016 року ОСОБА_3 стало відомо, що квартира є предметом іпотеки згідно із Договором іпотеки, що укладений 22 серпня 2008 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_5 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_2 .

Іпотекою забезпечені кредитні зобов`язання ОСОБА_2 (колишня дружина ОСОБА_5 , мати ОСОБА_3 ) за Кредитним договором №K2S4GA.

ОСОБА_1 зазначає, що за час життя батько страждав алкогольною залежністю, піддавався впливу оточуючих.

02 червня 2008 року ним видана довіреність на ім`я ОСОБА_2 , яку він уповноважив бути представником в усіх питаннях щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , зокрема у питаннях здачі її в оренду, застави, міни, продажу.

ОСОБА_3 зазначає, що на його думку батько вважав, що ОСОБА_2 буде діяти в інтересах свого колишнього чоловіка, що полягає в отриманні ним доходу від використання квартири. Проте ОСОБА_2 діяла виключно в своїх інтересах, передавши квартиру в заставу банку для забезпечення своїх же зобов`язань. Також вказує на наявну зловмисну домовленість, оскільки банку було відомо, що представник іпотекодавця забезпечує свої інтереси.

Мотивуючи тим, що такі дії ОСОБА_2 . суперечать вимогам ст.ст. 238, 232 ЦК України, договір іпотеки має бути визнаний недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено, вирішено визнати недійсним договір іпотеки від 22 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

Не погодившись з ухваленим рішенням, AT КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд керувався лише даними висновку судової експертизи та не врахував інших доказів у справі.

Зазначає, що банк є добросовісним кредитором, цитує положення Закону України "Про захист прав споживачів".

Зазначає, що позивачем не вказано, з яких саме визначених законом підстав договір може бути визнаний недійсним. Посилається на те, що, вказуючи у позові на введення в оману ОСОБА_5 під час укладення договору іпотеки, позивач не надав доказів про те, в чому полягає його незаконність.

Вказує, що під час видачі довіреності ОСОБА_5 повністю усвідомлював свої дії, та був дієздатною особою.

Посилається на відсутність доказів, що на час укладання договору іпотеки існували будь-які обставини, які б примусили ОСОБА_5 прийняти ці умови на вкрай невигідних для умовах.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_12 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача ОСОБА_13 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 номер ОСОБА_5 , що підтверджується даними Свідоцтва про смерть.

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 його матір`ю, що підтверджується даними Свідоцтва про народження.

29 березня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Інформації про інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять.

Відповідно до даних Свідоцтва про право власності на квартиру від 06 січня 2000 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_5 на праві власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Поряд з цим також установлено наступне.

02 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король А.В. посвідчена довіреність, відповідно до якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в усіх установах та організаціях м.Києва з питання розпорядження належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 , в тому числі: здавати квартиру в оренду, заставляти, міняти або продати за ціну та на умовах за своїм розсудом.

Цією довіреністю ОСОБА_5 надав ОСОБА_2 право подавати від його імені заяви, в тому числі заяву про сімейний стан, одержувати необхідні документи, довідки, розписуватися за нього, бути його представником в домоуправлінні, установах зв`язку, Київенерго, з усіх питань, що стосуються здачі в оренду, застави, міни чи продажу вищевказаної квартири, отримати в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (довідку-характеристику) на квартиру, при необхідності укласти попередній договір, укладати та розривати договори, одержувати гроші за договорами, сплачувати належні з довірителя платежі, включаючи державне мито (плату) та виконувати всі необхідні дії, пов`язані з даною довіреністю.

22 серпня 2008 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №K2S4GA, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 492620 грн. строком до 22 серпня 2023 року. Кредит надано на споживчі цілі.

22 серпня 2008 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_5 укладено договір поруки №K2S4GA, згідно умов якого ОСОБА_5 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №K2S4GA від 22 серпня 2018 року.

Позивачем надано до суду висновок експерта №9068, складений 22 травня 2018 року ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", щодо проведення почеркознавчої експертизи. За результатами проведення зазначеного експертного дослідження, експертом ОСОБА_10 надано висновок про те, що підпис від імені ОСОБА_5 , електрографічне зображення якого міститься у графі: "підпис", нижче реквізитів поручителя в електрофотокопії Договору поруки №K2S4GA, укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_5 від 22 серпня 2008 року, виконано не ОСОБА_11 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_5

22 серпня 2008 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_5 на підставі зазначеної вище довіреності, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

Відповідно до п.33.2 Договору іпотеки ним забезпечувалось виконання зобов`язань іпотекодавця (-ів) за кредитним договором від 22 серпня 2008 року за №K2S4GA, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (-ями) по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії, в сумі 492620 грн. на строк з 22 серпня 2008 року по 22 серпня 2023 включно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , укладаючи оспорюваний договір від імені ОСОБА_5 усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) настання правових наслідків у власних інтересах, оскільки уклавши від імені ОСОБА_5 договір іпотеки, забезпечила виконання своїх же зобов`язань перед банком за рахунок майна довірителя.

Також суд вказав на факт домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, оскільки в ході розгляду справи підтвердилась та обставина, що договір поруки підписано не ОСОБА_5 .

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно статті 215 ЦК України:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочини, які може вчиняти представник визначені статтею 238 ЦК України:

1. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

2. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

3. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Тобто, в силу статті 237 ЦК України, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Повноваження представника фізичної особи може здійснюватися за довіреністю, якою є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Правові наслідки вчинення правочину представником встановлено статтею 239 ЦК України, а саме:

1. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Правові наслідки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною визначено статтею 232 ЦК України, якою установлено:

1. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

2. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є:

- наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди;

- виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками;

- дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Верховний Суд України в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Представницькі правовідносини є такими, що полягають у реалізації волі довірителя, оскільки дії представника спрямовані на створення, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків особи, яку він представляє.

Вчинення ж правочину в своїх інтересах, а не в інтересах довірителя, є ознакою відсутності волевиявлення останнього на укладення такого правочину.

Матеріалами справи підтверджено, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою сторону і діяв при цьому у власних інтересах, а не в інтересах особи, яку представляє.

В цих правовідносинах зловмисна домовленість трактується як навмисні дії представника, який усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або відомо допускає) їх настання.

За змістом договору іпотеки убачається виникнення у довірителя певного зобов`язання, в свою чергу для довіреної особи наявність забезпечення її зобов`язання створює беззаперечний інтерес.

Отже, у вказаному випадку відсутнє волевиявлення довірителя, оскільки частиною 3 ст.238 ЦК України довіреній особі імперативно встановлено заборону розпоряджатися правами та обов`язками довірителя на свою користь.

Апеляційна скарга не містить предметних доводів на спростування висновків суду першої інстанції, натомість скаржник посилається на те, що він є добросовісним кредитором, дотримання ним законодавства про захист прав споживачів, що по суті не є предметом справи.

Посилання скаржника на те, що під час видачі довіреності ОСОБА_5 повністю усвідомлював свої дії, та був дієздатною особою під сумнів позивачем не ставиться, проте укладення представником в своїх інтересах від імені довірителя договору іпотеки суперечить закону.

Посилається скаржника на відсутність доказів про те, що на час укладання договору іпотеки існували будь-які обставини, які б примусили ОСОБА_5 прийняти ці умови на вкрай невигідних для умовах, відхиляються колегією суддів, оскільки позовні вимоги заявлено з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд керувався лише даними висновку судової експертизи та не врахував інших доказів у справі, відхиляються колегією суддів, оскільки є помилковими, судом ухвалено рішення на підставі дослідження зібраних у справі доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не вказано, з яких саме визначених законом підстав договір може бути визнаний недійсним відхиляються колегією суддів, позовна заява містить посилання на підстави позову, їх правове обґрунтування, зазначення норм матеріального права, а саме ст.ст. 215, 232, 238 ЦК України.

Суд першої інстанції вірно установив правовідносини сторін, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив рішення на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова