ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2590/19 Справа № 191/1680/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у сумі 71 988, 12 грн. та /судові витрати (а.с.2-4).

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.33-34).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано строк позовної давності АТ оскільки відбувся перевипуск кредитної картки ОСОБА_1 , строк дії якої закінчувався 31.08.2015 року, а тому строк позовної давності позивачем не був пропущений (а.с.37-40).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.05.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний догорів шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір. Відповідно до зазначеного договору, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого, станом на 03.04.2018 року утворилась заборгованість у сумі 71 988 грн. 12 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 2 124 грн. 37 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 61 559 грн. 55 коп., заборгованість за пенею 4 400 грн., а також штрафів, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 3 404 грн. 20 коп. штраф (процентна складова).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.5-7), вбачається, що останній платіж відповідач здійснив 15.07.2014 року.

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 10.05.2018 року.

АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги надано довідку про видачу наступних кредитних карт: 416970 строк дії 01/13, 105880 строк дії 08/15 (а.с.43).

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та законність та обґрунтованість позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості. Однак, враховуючи подання ОСОБА_1 заяви про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові, оскільки позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За правилами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 1056 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит № б/н від 19.05.2009 року. Із Анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування у ПриватБанку (а.с.8).

У цій же заяві міститься відмітка, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку Універсальна, 55 днів пільгового періоду та зазначено бажаний кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. (а.с.8, зворот).

З даними умовами кредитування Череута О.М був ознайомлений, що засвідчив своїм особистим підписом у довідці про умови кредитування (а.с. 9).

Тобто, сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обов`язковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобов`язання, тощо.

Отже, відповідачем було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто кредитного договору та ст. 1049,1054 ЦК України, однак, враховуючи подання ОСОБА_1 заяви про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові, оскільки позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж здійснений відповідачем для погашення заборгованості 15.07.2014 року на суму 250 грн.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до частини першої ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

04 жовтня 2018 року від відповідача до суду першої інстанції надійшла заява, де відповідач просив застосувати строк позовної давності (а.с.31).

З матеріалів справи, зокрема, із розрахунку заборгованості, вбачається, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а з наведеної вище правової позиції ВСУ позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права колегія суддів приходить до висновку, що оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 19.05.2009 року позичальником було внесено 15.07.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 10.05.2018 року, то до таких правовідносин слід застосувати строк позовної давності, що і було зроблено судом першої інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що перебіг строку позовної давності слід обраховувати після спливу останнього дня місяця картки, а саме 31.08.2015 року, не заслуговують на увагу, оскільки банком не надано до суду доказів на підтвердження того, що платіжні картки є такими, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту.

Колегія суддів також зазначає, що у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання, однак таких доказів, банком не надано.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України саме на сторін процесу покладено обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: