Постанова

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/21819/15-ц

провадження № 61-48792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Український Сучасний Турбінний Комплекс», публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року у складі судді Волошина В. О. та постанову Київського апеляційного суду

від 21 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Вербової І. М.,

Саліхова В. В., Шахової О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2, та просив, з урахуванням заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог від 23 березня 2016 року та заяви про уточнення позовних вимог від 16 червня 2016 року в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним, ОСОБА_1, право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно: 1/2 частину однокімнатної квартири

АДРЕСА_1, загальною площею 40,40 кв.м, житлою площею 20,80 кв.м; 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0910 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в селі Родниківка, ур. «Ріка» Свалявського району Закарпатської області; 1/2 частину земельної ділянки НОМЕР_2, площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території С/Т «Кінофікатор» Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області; 1/4 частину квартири АДРЕСА_2; 1/4 частину квартири АДРЕСА_3; 1/4 частину квартири АДРЕСА_4; 1/4 частину квартири АДРЕСА_5.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно: 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,40 кв.м, житлою площею 20,80 кв.м; 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0910 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в селі Родниківка, ур. «Ріка» Свалявського району Закарпатської області; 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0910 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в селі Родниківка, ур. «Ріка» Свалявського району Закарпатської області; 1/2 частину земельної ділянки НОМЕР_2, площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території С/Т «Кінофікатор» Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області; 1/4 частину квартири АДРЕСА_2; 1/4 частину квартири АДРЕСА_3; 1/4 частину квартири АДРЕСА_4; 1/4 частину квартири АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини грошових коштів, що знаходилися на депозитних рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_2 в ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 150 000,00 доларів США в гривневому еквіваленті на дату ухвалення судового рішення у даній справі.

Покласти зобов'язання за кредитним договором від 21 березня 2007 року

№ 10-29/3124, укладеним між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 на одержання коштів в розмірі 154 000,00 доларів США зі сплатою тридцяти відсотків річних, з кінцевим погашенням кредиту в березні 2022 року, в рівних частках по 1/2 частині за кожним, на ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета

спору, - ТОВ «Український Сучасний Турбінний Комплекс», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк».

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1, третя особа: ТОВ «Український Сучасний Турбінний Комплекс», в якому, з урахуванням заяви про збільшення/зменшення позовних вимог від 01 листопада 2017 року просила у порядку поділу майна, з урахуванням інтересів малолітнього ОСОБА_3, визнати за нею, ОСОБА_2, право приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,40 кв.м; визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована у С/Т «Кінофікатор» Ясногородської сільської ради, Вишгородського району, Київської області; визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в селі Родниківка, урочище «Ріка», Свалявського району Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 050,00 грн у якості компенсації 1/2 частини від внесенного за рахунок подружжя до Статутного фонду ТОВ «Український Сучасний Турбінний Комплекс».

У порядку поділу майна, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

21 000 340,00 грн грошової компенсації за 1/2 частини вартості матеріалів, обладнання, будівельних та оздоблювальних робіт, використаних та проведених в процесі будівництва (не зданого в експлуатацію на момент розлучення) садового будинку АДРЕСА_6 та розміщеного на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 446 949,00 грн у якості компенсації 1/2 частини грошових коштів, які були розміщені на рахунках у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та використані не в інтересах сім'ї.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 66 257,00 грн у якості компенсації 1/2 частини грошових коштів, які були розміщені на рахунках у ПАТ «УкрСиббанк» та використані не в інтересах сім'ї.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 106 100,00 грн у якості компенсації 1/2 частини грошових коштів, які були розміщені на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» та використані не в інтересах сім'ї.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 893,50 грн у якості компенсації понесених витрат на утримання житла - квартири АДРЕСА_1 за період з серпня 2014 по вересень 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000 000,00 грн у якості компенсації половини вартості відчужених нежилих приміщень АДРЕСА_7.

У порядку поділу майна, що розташоване в Автономній республіці Крим, визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне нерухоме майно:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яка внесена до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 червня 2012 року за реєстраційний номером 36832592, вартістю частки 300 000,00 грн;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, яка внесена до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 червня 2012 року, за реєстраційний номером 36832867, вартістю частки 290 000,00 грн,

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яка внесена до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 червня 2012 року, за реєстраційним номером 36832731, вартістю частки 300 000,00 грн;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, яка внесена до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 червня 2012 року за реєстраційним номером 36832944, вартістю частки 300 000,00 грн.

Залишити ОСОБА_1 на праві власності диван, моделі І299, art.005 col.10RL виробництва Італії, вартістю 7 325,00 грн; пуф, моделі І138, art.010 col.10RL виробництва Італії, вартістю 1 354,00 грн; подушку моделі І200, art.122 col.70.030.03 виробництва Італії, вартістю 224,00 грн; кухню «МЕРКС», вартістю 32 473,23 грн; стілець барний Mood CS-87, вартістю 3 368,00 грн; стіл Atelier CS-398-E, вартістю 8 210,00 грн; м'який куточок і299, вартістю 15 109,00 грн; пуф і142, вартістю 510,00 грн; дві подушки і200, загальною вартістю 478,00 грн; ліжко ORYS ADYLTE, вартістю 2 035,47 грн; матрац AVANT, вартістю

2 202,30 грн, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

36 644,50 грн грошової компенсації, що становить половину вартості зазначеного майна.

Стягнути з ОСОБА_1 половину розміру судових витрат.

Судом першої інстанції залучено до участі у справі в якості третьої особи за зустрічним позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовано тим, що сторони з 26 липня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2013 року. За час перебування в шлюбі за спільні кошти сторонами придбано нерухоме майно, накопичено грошові кошти на банківських рахунках та отримано кредит в банку. З огляду на неможливість в добровільному порядку поділити спільно нажите майно, визначити обсяг майна, яке було набуто сторонами під час перебування в шлюбі, а також відчуження та розпорядження майном кожним з них під час перебування в шлюбі без згоди іншого з подружжя, змусило, кожну із сторін звернутись до суду з вказаними позовами для захисту своїх прав.

ОСОБА_2 вказувала, що її колишнім чоловіком - ОСОБА_1 приховано факт придбання земельної ділянки та будівництво будинку в С/Т «Роздолля», Обухівського району, Київської області на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4. Її чоловіком в період зареєстрованого шлюбу відчужено нежилі приміщення АДРЕСА_7, та грошові кошти, отримані від їх реалізації, використано не в інтересах сім'ї.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та об'єднано її в одне провадження з позовними вимогами ОСОБА_1

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня

2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги

ОСОБА_2 задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0910 га, яка розташована за адресою: село Родниківка, ур. «Ріка», Свалявського району, Закарпатської області;

- 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею: 0,1200 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Ясногородська сільська рада, СТ «Кінофікатор», ділянка НОМЕР_2;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_2;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_3;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_4;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_5.

2. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частини грошових коштів, що знаходилися на рахунках відкритих на ім'я ОСОБА_1 в:

- ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 53 850,00 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає 1 406 686,40 грн;

- ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 2 125,00 євро, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає 64 941Ю04 грн;

- ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 106 100,00 грн.

3. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 050,00 грн, в якості компенсації 1/2 частини грошових коштів, внесених за рахунок подружжя до статутного фонду ТОВ «Український Сучасний Турбінний Комплекс»;

90 000,00 грн - 1/2 частина вартості відчужених нежилих приміщень АДРЕСА_7 за договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 30 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Дмитром Борисовичем за № 1045.

4. Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0910 га, яка розташована за адресою: село Родниківка, ур. «Ріка», Свалявського району, Закарпатської області;

- 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею: 0,1200 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Ясногородська сільська рада, СТ «Кінофікатор», ділянка НОМЕР_2;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_2;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_3;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_4;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_5.

5. Покладено в рівних частках на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконання зобов'язань за кредитним договором від 21 березня 2007 року № 10-29/3124, укладеним між АКІБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, в якості позичальників.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та у задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, розподіляючи майно подружжя та визначаючи за кожним право приватної власності, суд першої інстанції виходив з того, що за час шлюбу сторонами було набуто наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0910 га, розташована у селі Родниківка, ур. «Ріка» Свалявського району Закарпатської області, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,1200 га, розташована у Київській області, Вишгородському районі, Ясногородській сільській раді, С/Т «Кінофікатор», ділянка НОМЕР_2; 1/2 частина квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, нежилі приміщення АДРЕСА_7, крім того, внесено грошові кошти в розмірі 30 100,00 грн до статутного капіталу ТОВ «Український Сучасний Турбінний Комплекс», замовником якого був ОСОБА_1 Також, у кожного з подружжя станом на 23 серпня 2013 року були відкриті рахунки в банківських установах, відповідно до наданих виписок, залишок коштів на рахунках.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність покласти в рівних частках на сторін виконання зобов'язань за кредитним договором від 21 березня 2007 року № 10-29/3124, а також суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації 1/2 частини грошових коштів, розміщених останнім на рахунках ВАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ КБ «ПриватБанк» та використані не в інтересах сім'ї, а саме: в ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 53 850,00 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає

1 406 686,40 грн, у ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 2 125,00 євро, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає 64 941,04 грн, у

ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 106 100,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про стягнення компенсації в розмірі 1/2 частини грошових коштів, що знаходились на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_1 - скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 1/2 частини грошових коштів, що знаходилися на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_1 у:

- ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 4 137,57 грн;

- ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 02,16 грн;

- ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 71,88 грн.

У іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 01 червня 2018 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 135,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації в розмірі 1/2 частини грошових коштів, що знаходились на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_1 та, постановляючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що фактичне ведення спільного господарства між сторонами припинено з

23 серпня 2013 року, а тому кошти, використані ОСОБА_1 до 23 серпня 2013 року, є коштами, які використані в інтересах сім'ї та поділу відповідно до статті 65 СК України не підлягають.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

18 грудня 2018 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить:

1. скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 01 червня 2018 року в частині:

- поділу земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, загальною площею 0,0910 га, яка розташована за адресою: село Родниківка, ур. «Ріка», Свалявського району, Закарпатської області;

- земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,1200 га, що розташована за адресою: садове товариство «Кінофікатор», Ясногородської сільської ради, Вишгородського району Київської області;

визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на:

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_2;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_3;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_4

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_5;

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 90 000,00 грн - 1/2 частина вартості відчужених нежилих приміщень АДРЕСА_7. за договором купівлі-продажу нежилих приміщень

від 30 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б. за № 1045;

відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21 000 340,00 грн грошової компенсації за 1/2 частини вартості матеріалів, обладнання, будівельних та оздоблювальних робіт, використаних та проведених в процесі будівництва (не зданого в експлуатацію на момент розлучення) садового будинку АДРЕСА_6 та розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4;

2. постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації у розмірі Ѕ частини грошових коштів, що знаходилися на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_1 у: ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 4 137,57 грн,

ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 02,16 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі

71,88 грн.

та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити, згідно редакції зустрічних позовних вимог, з урахуванням доповнень, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що під час вирішення позовних вимог щодо поділу земельних ділянок та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, судами не враховано висновок Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 756/13997/15-ц, згідно якого у процесі поділу майна, суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію.

Під час вирішення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за відчуження нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 30 серпня 2013 року, суди попередніх інстанцій не врахували висновок, який міститься у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, згідно якого при поділі майна подружжя, яке було відчужено, стягується 1/2 частина ринкової вартості такого майна, а не 1/2 частина вартості майна, зазначеного в договорі купівлі-продажу.

Київський апеляційний суд не зазначив будь-яких висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21 000 340,00 грн грошової компенсації за 1/2 частини вартості матеріалів, обладнання, будівельних та оздоблювальних робіт, використаних та проведених в процесі будівництва (не зданого в експлуатацію на момент розлучення) садового будинку АДРЕСА_6 та розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4.

Вирішуючи питання щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини грошових коштів, що були розміщені ОСОБА_1 на рахунках у: ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд неправильно визначився з часом припинення ведення спільного господарства саме з 23 серпня 2013 року, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинилися з червня 2013 року.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Києва.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій:

У справі, яка переглядається між сторонам виникли правовідносини щодо поділу майна, набутого сторонами за час перебування у шлюбі.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов'язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги:

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла правильного висновку, що суд першої інстанції вірно визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині квартири

АДРЕСА_1, загальною площею 40,40 кв.м, жилою площею 20,8 кв.м; 1/2 частині земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0910 га, яка розташована в селі Родниківка, урочище «Ріка», Свалявського району Закарпатської області; 1/2 частині земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1200 га, яка розташована у С/Т «Кінофікатор» Ясногородської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, ділянка НОМЕР_2; по 1/4 частин квартир: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5.

При цьому, судами попередніх інстанцій було враховано, що ОСОБА_1 має постійне місце роботи, яке розташоване в місті Києві, Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією, а запропонований ОСОБА_2 варіант розподілу нерухомого майна, набутого сторонами під час шлюбу, фактично позбавляє ОСОБА_1 місця проживання в місті Києві. Тому спосіб поділу майна подружжя, що запропонований ОСОБА_2 є несправедливим.

Колегія суддів погоджується також з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_2 про компенсацію 1/2 частини вартості відчужених нежилих приміщень АДРЕСА_7, оскільки 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень з ОСОБА_4, згідно якого він відчужив ОСОБА_4 вказані нежилі приміщення, а остання сплатила йому 180 000,00 грн.

Судами попередніх інстанцій правильно не застосовано висновок, який міститься у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, згідно якого при поділі майна подружжя, яке було відчужено, стягується 1/2 частина ринкової вартості такого майна, а не 1/2 частина вартості майна, зазначеного в договорі купівлі-продажу. З матеріалів справи, що переглядається, вбачається, що згідно нотаріально посвідченої заяви від 23 травня 2007 року ОСОБА_2 дала свою згоду ОСОБА_1 на підписання попередніх договорів, договорів завдатку, іпотеки, кредитних договорів та інших, а також згоду на продаж та придбання будь-якого рухомого або нерухомого майна на території України, за ціною і на умовах на його розсуд, яке було або буде придбане ними в період зареєстрованого шлюбу. Вказана заява відкликана чи скасована не була.

Висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц стосується поділу майна подружжя, згоди на відчуження якого надано не було.

Апеляційний суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства з 23 серпня 2013 року, тобто з часу звернення

ОСОБА_2 до суду з позовом про розірвання шлюбу. Тому дійшов правильного висновку, що поділу підлягають грошові кошти, які знаходились на рахунку саме на час подання позову про розірвання шлюбу. Інші кошти були зняті з рахунків ОСОБА_1 під час шлюбних відносин сторін і були використані в інтересах сім'ї.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про те, що Київський апеляційний суд не зазначив будь-яких висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21 000 340,00 грн грошової компенсації за 1/2 частини вартості матеріалів, обладнання, будівельних та оздоблювальних робіт, використаних та проведених в процесі будівництва (не зданого в експлуатацію на момент розлучення) садового будинку АДРЕСА_6 та розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4, не є підставою для скасування рішень судів. Аналіз змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 дає підстави для про те, що вона аргументів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в цій частині не вказувала, доповнень до апеляційної скарги, згідно правил статті 364 ЦПК України, не подавала. Апеляційний суд розглядав справу в межах доводів апеляційної скарги.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 01 червня 2018 року, в нескасованій його частині, та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року, в нескасованій його частині, та постанову Київського апеляційного суду

від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська