КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/14039/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/9396/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у квітні 2018 рокуПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 592,62 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписала заяву № б/н від 01.12.2010, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 6 000 грн. Вона підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Проте свої зобов`язання за договором відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 21.05.2018 має заборгованість в загальному розмірі - 35 592,62 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі - 2 486,19 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 513,94 грн, пені в сумі - 26 421,41 грн та штрафів - 500 грн (фіксована частина) і 1 671,08 грн (процентна складова).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2019 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 35 592,62 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Вказує, що вона отримувала у 2010 році картку АТ КБ «Приватбанк», яку використовувала для розрахунків. Всі платежі здійснювала за власні кошти, а не за кредитні. У 2014 році після закінчення строку дії карти вона перестала користуватись платіжною картою. Суд не звернув уваги на ці обставини, а також на те, що позивач не надав доказів щодо строку дії картки, її перевипуску та видачі нової. У заяві - анкеті не зазначено про умови кредитування, а Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» вона не підписувала, відтак позивач не довів, що саме ці Умови були на час підписання нею заяви. Вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем є неправильним, оскільки не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної карти, за якою виникла заборгованість. Суд не звернув уваги на те, що позивач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку. Судом не враховано правових висновків викладених в постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15; від 14.12.2016 у справі № 6-2462цс16; від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2010 з метою отримання банківських послуг між сторонами підписано заявку № б/н від 01.10.2010, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписанням вказаної заяви відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Згідно довідки банк відкрив картковий рахунок, видав 2 кредитні картки від 01.12.2010 та від 12.06.2014 та здійснював їх обслуговування.

За розрахунком, складеним позивачем станом на 21.05.2018 сума заборгованості по кредиту становить 35 592,62 грн з яких: 2 486,19 грн - заборгованість за кредитом; 4 513,94 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 26 421,41 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 671,08 грн. - (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив с того, що сторони уклали договір кредитування, який за своєю юридичною природою є договором приєднання. Позивач виконав умови щодо надання кредиту, а відповідач порушила умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України закредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір є двостороннім правочином. Це добровільне і належним чином оформлене волевиявлення обох сторін, які дійшли згоди стосовно всіх істотних умов, наслідком чого стало підписання кредитного договору.

Відповідач не заперечував факт отримання кредитної картки, проте вказувала, що строк дії картки був встановлений до 2014 року і надалі іншу картку вона не отримувала та кредитними коштами не користувалася.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 01.12.2010, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови), виписку з рахунку ОСОБА_1 та довідку про те, що відповідачці було видано кредитну картку № НОМЕР_1 терміном дії з 01.12.2010 по 08/14 та кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії з 12.06.2014 по 03/18.

Відповідно до виписки з рахунку відповідач користувалася кредитною карткою № НОМЕР_1 до 29.05.2014, а кредитною карткою № НОМЕР_2 з 23.06.2014 по 12.09.2016 (поповнення рахунку, зняття готівки через банкомат, придбання товару).

Будь - яких доказів на спростування виписок з рахунків позичальника відповідач не надала, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має заборгованості по кредиту та не користувалася кредитною карткою колегія суддів відхиляє як такі, що не підтверджені доказами.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно стягнув заборгованість за тілом кредиту у сумі 2 486,19 грн та в цій частині є законним та обгрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Разом з тим, стягуючи проценти за користування кредитними коштами та пеню суд першої інстанції не звернув уваги на те, позивач не надав доказів про те, що сторони погодили розмір процентів, який ним застосовано у розрахунку заборгованості, у тому числі і зміну таких процентів, а також розмір штрафних санкцій.

Позивач посилався на те, що розмір процентів та штрафних санкцій зазначено в Умовах і Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить даних про процентну ставку 30 % річних, 34,80 % річних, 43,20 % річних, процентні ставки від 2,50 до 3,60, які зазначені у розрахунку заборгованості, а Умови не підписані відповідачкою, та відсутні докази про те, що саме ці Умови були чинні на час підписання анкети - заяви та відповідач мала змогу отримати їх при підписанні заяви - анкети.

Вирішуючи питання про стягнення штрафних санкцій, а саме двох штрафів, пені та комісії суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутні докази, що про такі умови договору відповідач була повідомлена при укладенні договору.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням правильності такого розрахунку.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав позовні вимоги в цій частині доведеними та стягнув суму процентів і штрафних санкцій, яка більше ніж у тринадцять разів перевищує суму заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК Україниоднією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач визнала факт отримання кредитної карти, проте вважає, що сторони не досягли згоди про умови кредитного договору, оскільки договір з визначеними умовами щодо відсоткової ставки, розміру ліміту, порядку погашення кредиту та відсотків, штрафні санкції, строк дії договору тощо не були сторонами погоджені та підписані.

Позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом та можливі штрафні санкції та могла передбачити, що сума процентів та штрафних санкцій у тринадцять разів буде перевищувати кредитний ліміт.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафних санкцій підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Оскільки суд першої інстанції у резолютивній частині рішення не зазначив всі складові заборгованості, яка стягується резолютивну частину рішення слід викласти у новій редакції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафних санкцій скасувати.

Викласти резолютивну частину судового рішення в наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 2 486,19 грн заборгованості по кредиту та 1 762 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 16.07.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик