АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/710/19Головуючий по 1 інстанції - Чепурний О.П.
Категорія: 310020000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Бабенка В.М.

За участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідачі - ОСОБА_3;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3;

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Чепурного О.П. у залі № 2 Драбівського районного суду Черкаської області 04.03. 2019 року о 13 год. 06 хв., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, - :

в с т а н о в и в :

05.11.2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Позивач ОСОБА_4 в обгрунтування позовної заяви вказує, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 18.02.1995 року по 27.11.2001 року. В шлюбі народилася дочка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дитина є повнолітньою, однак вона продовжує навчання на денній формі навчання в вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет». У зв'язку з тим, що дочка навчається на денній формі, вона не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. За навчання дочки щороку сплачуються кошти в розмірі 15000 грн. згідно договору про платне навчання № 112-18 /086 б від 16 серпня 2018 року, загальна вартість навчання 59040 грн. та 560 грн. за гуртожиток. Відповідач ОСОБА_3 має неофіційні доходи, тому позивач ОСОБА_4 вважає, що відповідач має змогу утримувати їх спільну дитину у зв'язку із продовженням навчання.

Позивач посилаючись, що дочка навчається у вищому навчальному закладі на договірній основі, у зв?язку з чим потребує матеріальної допомоги просить стягувати з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5, яка продовжує навчання в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати позову та до закінчення навчання, чи до досягнення 30.07.2022 року двадцятитрьохрічного віку. Аліменти, присуджені відповідачу на користь позивача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, перераховувати на особистий рахунок позивача. Вказати у рішенні суду серію та номер паспорту, ідентифікаційний код відповідача. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 04 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період навчання в Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» у розмірі 1/5 частин всіх видів його заробітку (доходів), але не більш як до досягнення нею 23 років, починаючи з 05 листопада 2018 року і до закінчення навчання.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати в дохід держави в розмірі 614 гривень 72 копійки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права внаслідок неправильного тлумачення норми закону, яка підлягає застосуванню, також скаржником зазначено, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. ОСОБА_3 звертає та акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції зроблені хибні висновки, щодо застосування ст. 199 СК України, яка регламентує умови надання матеріальної допомоги на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі, що хибність висновку суду першої інстанції полягає в тому, що ОСОБА_3 не має матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу, так як він не має доходів на рівні прожиткового мінімуму, встановленого законом для однієї особи, тому не може навіть самостійно забезпечити свої основні життєві потреби. Крім того, скаржник вказує, що в оскаржуваному рішення, суд не зазначив, на підставі яких юридично встановлених фактів, був зроблений висновок про те, що відповідач має реальну можливість сплачувати таку матеріальну допомогу на повнолітню дочку. Також він вважає, що судом першої інстанції було неналежно оцінено наявність у відповідача неповнолітнього сина, якого він незалежно від своїх доходів зобов`язаний утримувати до повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

22 квітня 2019 року на адресу Апеляційного суду Черкаської області надійшло пояснення від позивача ОСОБА_4 на апеляційну скаргу відповідача.

ОСОБА_4 звертає увагу, що у виписному епікрізі відповідача ОСОБА_3 невірно вказаний рік народження пацієнта не 1961 рік, а 1972 р. н. та посилається, що лише після звернення з позовом про стягнення аліментів відповідач вперше звернувся до лікарів, тому вважає, що всі обстежені особи мають мають у віці відповідача виставлені діагнози. Позивач посилається, що всі докази на користь містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін в суд.

Згідно до вимог ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно до вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання суд, першої інстанції керувався нормою ч.1 ст. 199 СК України та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зазначивши, що оскільки дочка сторін навчається на денній формі навчання, то остання потребує матеріальної допомоги своїх батьків. Задовольняючи частково вимоги позивача, суд вказав, що враховує заперечення відповідача, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу частково, оскільки відповідач не надав доказів , що він є непрацездатною особою та не має змоги заробляти кошти, а також суд взяв до уваги, що на утримання відповідача перебуває і неповнолітній син в іншому шлюбі відповідача. Суд послався, що відповідач не вказав, за рахунок яких коштів він утримує неповнолітнього сина, і не надав відповідних доказів, тому суд дійшов висновку, що факт наявності у відповідача іншої сім'ї та дітей не може бути підставою для звільнення від виконання батьківського обов'язку щодо іншої дитини. Також суд вказав, що факт наявності статусу відповідача та його сина як постраждалих від Чорнобильської катастрофи, не дає підстави для повного звільнення від обов'язку утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1/ 5 частини всіх видів заробітку відповідача, вказавши що вимога позивача про визначення аліментів і їх мінімального розмірі не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в даному випадку законом не передбачена і такий мінімум для дитини повнолітнього віку, яка продовжує навчання , законом не визначений, тому в цій частині відмовив у задоволенні даної вимоги позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки такими, що відповідають обставинам справи, і вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається із матеріалів справи згідно даних свідоцтва про народження ОСОБА_5 НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно даних довідки ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 07.09.2018 року № 290 ОСОБА_5 навчається в даному закладі, спеціальності 291 «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії», спеціалізації «Міжнародні відносини факультету історії та міжнародних відносин Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року, форма навчання денна (а. с.4). Згідно договору про платне навчання від 16.08.2018 року загальна вартість навчання складає 59040 грн., оплата за навчання здійснюється за кожен семестр окремо (а. с. 45).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 201 СК України передбачено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Отже, судом першої інстанції визначено відповідно до вимог закону, що обов'язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, дослідивши обставини справи, дав належну оцінку факту, що відповідач ОСОБА_3 вважає, що оскільки він не працює в даний час, то не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у зв'язку із продовженням навчання, добровільно не бажає надавати матеріальне утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання, тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/ 5 частини на період навчання.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання, є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги, якої дитина потребує у зв'язку із навчанням, на що посилається і скаржник, наполягаючи, що судом не враховано дані вимоги закону.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, що саме лише твердження про те, що відповідач матеріально не забезпечений, має на утриманні неповнолітнього сина, хворіє, а тому не має змоги надавати дочці, яка продовжує навчання матеріальної допомоги, не є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачем не надано жодного доказу, що він є непрацездатним, приймаючи до уваги рік його народження, та, що його непрацездатність пов'язана із захворюванням, і є відповідні довідки медичного закладу. Тому доводи скаржника спростовуються висновками суду першої інстанції і не підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки були предметом розгляду суду, а відповідач просить переоцінити докази у справі, врахувавши лише його доводи та посилання.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та лікування хронічних захворювань, проходження санаторно-курортного лікування, а також витрати сплати на комунальні платежі та придбання продуктів харчування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, врахував всі обставини справи, звернув увагу на той факт, що відповідач не надав суду доказів, що він є непрацездатною особою, і не має змоги заробляти кошти.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що факт наявності статусу відповідача та його неповнолітнього сина як постраждалих від Чорнобильської катастрофи не може бути підставою для повного звільнення особи від обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Судом першої інстанції було враховано вищезазначені обставини відповідача при визначені розміру аліментів, які підлягають до стягнення, тому судом і задоволено вимоги не повністю в розмірі 1/ 4 частини як просила позивач, а частково в розмірі 1/ 5 частини доходів відповідача.

Суд першої інстанції врахував майновий стан позивача, оскільки в матеріалах справи є довідка про доходи позивача (а. с.8), так як вона також надає матеріальну допомогу дочці у зв'язку із продовженням навчання, стан здоров`я дочки ОСОБА_5, яка має ряд захворювань, що підтверджується медичною довідкою, яка наявна в матеріалах справи, а відповідач надав медичну довідку до апеляційної скарги, звернувшись до лікаря вже після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 не має можливості сплачувати аліменти, не знаходять свого відображення згідно наявних матеріалів справи та даний факт скаржником не було доведено як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3, не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги за вказаних обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що прийняте у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи скаржника не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Бабенко В.М.