ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/188/19

Головуючий у першій інстанції - Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/847/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - смт.Куликівка,

дата складання повного тексту рішення суду -15.04.2019,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до ОСОБА_1 з позовом про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22.06.2017 у м. Києві сталась ДТП за участю забезпеченого автомобіля Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач. Відповідно до постанови суду від 22.09.2017 відповідача визнано винним в ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Позивач сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 33317,75 грн. У зв`язку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивач про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, позивач на підставі пп.38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача на свою користь 33 317,75 грн в порядку регресу та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаржник зазначає, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені як обов`язки страховика виплатити страхове відшкодування, так і обов`язки страхувальника, зокрема, повідомити страховика про настання страхової події. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника. Скаржник наполягає на тому, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, якщо він не виконав обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виплатив страхове відшкодування у межах встановленого ліміту; факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як винна в ДТП особа притягнутий до адміністративної відповідальності, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не вплинув на розмір відшкодування та його підстави, й не завадив позивачу встановити обставини страхового випадку.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом установлено, що 22.05.2017 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечено транспортний засіб - автомобіль «Opel Combo», 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.5).

25.06.2017 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Opel Combo», номерний знак НОМЕР_1 », здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_2 (індивідуальний номерний знак НОМЕР_3 , під управлінням ОСОБА_3

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с.6).

26.06.2017 ОСОБА_4 , власник автомобіля марки «Hundai Santa Fe», звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування (а.с.7-12).

Відповідно до страхового акту №UА043/L01/03 від 22.06.2018 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» визначено розмір страхового відшкодування в сумі 33 317,75 грн (а.с.14) та 25.06.2018 ОСОБА_4 на рахунок в АТ «Правекс Банк» сплачено страхове відшкодування у розмірі 33317,75 грн (а.с.28).

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови в позові з огляду на неповідомлення відповідачем протягом трьох днів страхової компанії про страховий випадок, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 989 ЦК України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин 25.06.2017), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, надати страховику, з яким укладеного договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у редакції, яка була чинною станом на 25.06.2017).

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі № 6-284ц15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що посилання суду лише на вимоги статей 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є недостатніми.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені, підтверджені матеріалами справи, перевірені позивачем та не заперечуються ним. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач добровільно сплатив потерпілому страхове відшкодування. Також позивач не посилався на наявність необґрунтованих виплат, які виникли внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань, визначених законом.

Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №754/10079/16-ц, від 24.10.2018 у справі №300/847/16-ц, від 28.11.2018 у справі №753/16761/14-ц висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є єдиною, виключною підставою для задоволення регресного позову.

Посилання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, колегією суддів не приймається, оскільки фактичні обставини у вказаній справі є відмінними від справи, яка переглядається.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 03.07.2019.