Справа № 463/2538/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3113/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
№22-ц/811/1607/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2018 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської загальноосвітньої школи 1-го ступеня «Світанок», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення коштів, визнання бездіяльності протиправною та незаконною, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Львівської загальноосвітньої школи 1-го ступеня «Світанок» невиплачену йому заробітну плату з урахуванням індексу інфляції в розмірі 86904 грн. 64 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., визнати бездіяльність відповідача протиправною та незаконною, а суму стягуваних коштів визнати прирівняною до валюти Європейського Союзу, що застосовується в рішеннях ЄСПЛ, по курсу гривні НБУ, встановленого на момент подання позову.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в період роботи на посаді сторожа у Львівській загальноосвітній школі 1-го ступеня «Світанок» йому було оголошено наказ №106 від 12.06.2008 року, відповідно до якого він протягом 20 годин виконував обов`язки за тимчасово відсутнього працівника ОСОБА_3 , однак, відповідач, в порушення вимог трудового законодавства, не оплатив йому за цю роботу, яку він виконував у надурочний час, у подвійному розмірі.

Зазначає, що розмір невиплаченої заробітної плати становить 896 грн. 40 коп., виходячи з розрахунку: 22 грн. 41 коп. (оплата праці за одну годину станом на теперішній час) * 20 год. * 2, а з урахуванням індексу інфляції - розмір виплати, яка йому належить, повинен становити 86904 грн. 64 коп. (896,40 + 86008,24).

Заподіяння моральної шкоди у вказаному розмірі позивач обґрунтовував тим, що за час невиплаченої заробітної плати йому доводилось займати гроші для свого та родини існування, докладаючи додаткових зусиль для організації свого життя.

В позовній заяві позивач вказав, що цей позов подано в інтересах його дитини з інвалідністю ОСОБА_4 Гончарук, однак, не зазначив, у чому саме полягає порушення прав дитини описаними в позовній заяві діями (бездіяльністю) відповідача.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18 травня 2018 року справу передано за територіальною підсудністю до Залізничного районного суду м.Львова.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 26 червня 2018 року відкрито провадження в даній справі і вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов, відповіді позивача на відзив, заперечень відповідача на відповідь на відзив та пояснень третьої особи.

Роз'яснено право та порядок подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Копію ухвали направлено всім учасникам справи, яку позивач ОСОБА_1 отримав 07.07.2018 року (а.с.39,42).

17 липня 2018 року відповідач Львівська загальноосвітня школа 1-го ступеня «Світанок» подала відзив на позовну заяву (а.с.49-50), в якому, з посиланням на інформацію, одержану з відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (а.с.51), зазначено, що у липні 2008 року сторожеві ОСОБА_1 було проведено виплату коштів за 20 годин заміни сторожа ОСОБА_3 в сумі 66 грн. 47 коп. згідно наказу №106 від 12.06.2008 року (листок непрацездатності ОСОБА_3 з 06.06.2008 року по 20.06.2008 року), нараховано та виплачено 30% надбавки за складність і напруженість у роботі в сумі 167 грн. 10 коп., згідно наказу №110 від 17.07.2008 року.

Примірник відзиву з доданими до нього документами було надіслано позивачеві ОСОБА_1 (а.с.55-58), однак, відповіді на відзив від позивача не надійшло.

03 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, збільшивши розмір моральної шкоди, яку первинно просив стягнути з відповідача у розмірі 10000 грн., - до 510 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» (а.с.62).

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2018 року в задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 про стягнення 86904 грн. 64 коп. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн., визнання бездіяльності відповідача протиправною та незаконною відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив його скасувати і повернути справу до Личаківського районного суду м.Львова для здійснення судового розгляду справи.

Апелянт зазначає, що Залізничний районний суд м.Львова у протиправний спосіб прийняв до свого провадження розгляд його позовної заяви, яку він подав до Личаківського районного суду м.Львова, чим допустив порушення правил підсудності справ.

Крім того, звертає увагу, що суд грубо порушив вимоги процесуального закону, призначивши справу до розгляду в спрощеному порядку без повідомлення учасників справи, не врахувавши суми позову, заяви про збільшення розміру позовних вимог та його клопотання про забезпечення безпосередньої участі позивача у відкритому судовому засіданні.

Вважає, що суд фактично прийняв сторону відповідача і ухвалив рішення на підставі припущень, не дослідивши предмету позову.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2018 року для розгляду цивільної справи №463/2538/18 (провадження №22-ц/783/3053/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Копняк С.М., суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19 жовтня 2018 року цивільна справа №463/2538/18 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду цивільної справи №463/2538/18 (провадження №22-ц/811/1607/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2018 року визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою судді-доповідача Бойко С.М. від 24 жовтня 2018 року справу повернуто до суду першої інстанції для прийняття судового рішення по заяві ОСОБА_1 від 03.08.2018 року про збільшення розміру позовних вимог, оскільки вимоги за цією заявою по суті оскаржуваним рішенням не розглядались.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року відмовлено в прийнятті та повернуто позивачу ОСОБА_1 уточнену позовну заяву від 03.08.2018 року про збільшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

26.12.2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року.

Апелянт вважає додаткове рішення суду необґрунтованим, незаконним і завідомо неправосудним, яке є перешкодою йому в доступі до правосуддя у спосіб, не передбачений чинним законодавством, і таким, що постановлене на виконання незаконної ухвали апеляційного суду про повернення справи.

Просить це рішення суду скасувати і передати справу до Личаківського районного суду м.Львова для здійснення судового розгляду справи.

Крім того, апелянт ОСОБА_1 просив відвести суддю Бойко С.М. від розгляду даної справи за його апеляційною скаргою.

Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 26.12.2018 року, для розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року (справа №463/2538/18, провадження №22-ц/811/3113/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів в названому складі Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року заявлений відвід судді Бойко С.М. визнано необґрунтованим, провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, визначеним у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою судді судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду Шандри М.М. від 11 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бойко С.М. відмовлено.

Ухвалою судового засідання від 03 квітня 2019 року поновлено провадження у даній справі, однак, розгляд справи відкладено на 24 квітня 2019 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання, визнавши не обов`язковою явку учасників справи в судове засідання апеляційного суду.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення судових повісток-повідомлень, які вони отримали (а.с.253-255), а позивач ОСОБА_1 , крім того, додатково був повідомлений в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 130 ЦПК України, через адміністрацію державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» (а.с.256), а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24.04.2019 року, є дата складення повного судового рішення - 06.05.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період роботи на посаді сторожа у Львівській загальноосвітній школі 1-го ступеня «Світанок» позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу №106 від 12.06.2008 року протягом 20 годин виконував обов`язки за тимчасово відсутнього працівника ОСОБА_3 на час його хвороби (а.с.1).

За інформацією відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (а.с.51), у липні 2008 року сторожеві ОСОБА_1 було проведено виплату коштів за 20 годин заміни сторожа ОСОБА_3 в сумі 66 грн. 47 коп. згідно наказу №106 від 12.06.2008 року (листок непрацездатності ОСОБА_3 з 06.06.2008 року по 20.06.2008 року), нараховано та виплачено 30% надбавки за складність і напруженість у роботі в сумі 167 грн. 10 коп., згідно наказу №110 від 17.07.2008 року.

На підтвердження своїх позовних вимог та на спростування обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, які наведені вище, позивач, окрім копії наказу №106 від 12.06.2008 року, інших доказів суду не подав, хоча відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а саме, статтею 82 ЦПК України: якщо обставини, які підлягають доказуванню, визнаються учасниками справи, якщо обставини є загальновідомими та/або встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій справі, яка розглядалась за участю тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, з урахуванням викладених вище обставин справи, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення даного спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні про відмову у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст.15 ЦК України лише порушене, оспорюване та невизнане право особи підлягає захисту в судовому порядку у спосіб, визначений законом, однак, позивачем не доведено факту порушення його трудових прав відповідачем, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апелянта про порушення судом правил підсудності справ є теж безпідставними, оскільки відповідно до вимог статті 32 ЦПК України про недопустимість спорів про підсудність, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом порядку розгляду даної справи, то необхідно зазначити, що відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналогічні за змістом положення містяться й у статті 274 ЦПК України, частиною першою якої передбачено, що у порядку спрощеного позовного порядку розглядаються, зокрема, малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що позивач подав позовну заяву з вимогами, що виникли з трудових відносин, а розмір заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди становив 10000 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що зазначив в ухвалі від 26.06.2018 року про відкриття провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі, 03.08.2018 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині збільшення розміру морального відшкодування - з 10000 грн. до 510 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що позивач ОСОБА_1 , подаючи заяву про збільшення розміру позовних вимог, не виконав вимог частини п`ятої статті 49 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення заявнику такої заяви без розгляду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що подаючи необґрунтовану належним чином заяву про збільшення розміру позовних вимог, позивач діяв недобросовісно, оскільки в такий спосіб штучно намагався змінити визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі порядок розгляду справи зі спрощеного на загальне позовне провадження, що також відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України може бути підставою для залишення без розгляду або повернення такої заяви.

Отже, з наведених вище мотивів, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за апеляційними скаргами ОСОБА_1 немає, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2018 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 травня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.