ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5003/19 Справа № 211/3387/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 13 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення вартості безпідставно набутого майна та послуг.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є батьком ОСОБА_4, а відповідачка є матір'ю ОСОБА_5.

12 листопада 2015 р. їх з відповідачкою діти одружилися та під час весільної церемонії відповідачка, в присутності свідків, пообіцяла подарувати молодим належну їй квартиру, в зв'язку з чим за домовленістю з батьком невістки, ОСОБА_6, він вирішив зробити ремонт в квартирі за власні кошти.

В подальшому ОСОБА_6 не влаштувало темп виконання робіт, тому він залучив до його проведення сусіда ОСОБА_7, якому протягом березня-квітня 2016 року він, позивач, надавав кошти для проведення ремонтних робіт. Крім того, в середині квітня ним було залучено інших працівників для виконання ремонтних робіт в квартирі, які були закінчені в кінці квітня 2016 р. та куди вселилися їх діти. Квартира так і не була переоформлена, спільне життя у дітей не склалося, вони розлучилися, однак на його вимогу до відповідачки, як власниці квартири, відшкодувати кошти, витрачені на ремонт квартири, та відповіла відмовою.

На підставні наведеного вище позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 вартість безпідставно набутого майна та послуг на суму 140 000 гривень та судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 12 листопада 2015 року їх з відповідачкою діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, одружилися та під час весільної церемонії відповідачка, в присутності свідків, пообіцяла подарувати молодим належну їй квартиру, в зв'язку з чим за домовленістю з батьком невістки, ОСОБА_6, позивач вирішив зробити ремонт в квартирі за власні кошти, вартість ремонтних робіт склала 140000 грн. Ремонт квартири АДРЕСА_1 було закінчено в кінці квітня 2016 року, однак відповідач відмовилась оформити юридично договір дарування вказаної квартири їх дітям та відмовилась повернути йому кошти, які були витрачені на ремонт квартири. Понесені ним витрати на ремонт квартири в розмірі 140000 грн. підтверджуються квитанціями, чеками на придбання будівельних матеріалів та поясненнями свідків ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, яким судом першої інстанції не надано належної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

12.11.2015 року між дочкою відповідача у справі - ОСОБА_5 та сином позивача у справі - ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб (а.с.5), який було розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.05.2017 року (а.с.29).

Позивачем, згідно наданих ним копій квитанцій та чеків, були придбані будівельні матеріали на загальну суму 98445,30 грн. (а.с.7-12, 116-130).

Згідно висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 49-18 щодо визначення вартості ремонтно-будівельних робіт, що були зроблені в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 складеного 13 грудня 2018 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, що були зроблені в квартирі в період з січня по квітень 2016 року становить 82 243 грн. Стан оздоблювальних матеріалів у приміщенні залежить від багатьох чинників, а саме: повітряно-вологістний режим, умови проживання, господарська діяльність у житловому приміщенні, кількість осіб які проживають та знаходяться тимчасово у приміщенні. Тому визначити давність ремонту в квартирі фактично не представляється можливим, але наявні в матеріалах справи накладні на придбання матеріалів датуються з 30.01.2016 р. по 24.04.2016 р., тому ймовірно, що будівельні роботи проводились з січня 2016 року по квітень 2016 року. Але придбання матеріалів не підтверджує факт виконання робіт саме в цей час (а.с.137-186).

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача вартість ремонту квартири АДРЕСА_1, в якій проживали їх діти після одруження, посилаючись на приписи статей 1212, 1213 ЦК України та з урахуванням висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 49-18 щодо визначення вартості ремонтно-будівельних робіт від 13.12.2018 року.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази).

Суду не надано доказів того, що будівельні матеріали, на придбання яких подано чеки і накладні, необхідні були і використовувались при проведенні ремонту саме у квартирі, що належить на праві власності відповідачу.

Також, як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач надав копії квитанцій та чеків на придбання матеріалів для ремонту, проте, ці докази не підтверджують реальні витрати саме позивача, оскільки такі не є іменними, не містять необхідних для документа реквізитів. Також.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, належними та допустимими доказами не було доведено того, що відповідач наполягала на обов'язковості проведення капітального або косметичного ремонту в належній їй квартирі та факт проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_1 за кошти позивача.

Вказані обставини не були підтверджені як письмовими доказами, наданими позивачем, так і показаннями свідків ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, допитаних судом першої інстанції.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, правові норми цієї статті визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що в присутності свідків відповідач пообіцяла подарувати їх дітям належну їй квартиру, в зв'язку з чим за домовленістю з батьком невістки, ОСОБА_6, позивач вирішив зробити ремонт в квартирі за власні кошти, оскільки, відповідач по справі ОСОБА_2, як власник квартири АДРЕСА_1, у 2015 році дозволила проживати у належній їй квартирі своїй доньці ОСОБА_5 та її чоловікові ОСОБА_4, що сторонами не оспорюється, тобто надала їм право користування своєю власністю, при цьому матеріали справи не містять жодних її вимог до позивача щодо обов'язкового проведення капітального або косметичного ремонту в належній їй квартирі.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що вартість ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 склала 140000 грн., що підтверджуються квитанціями, чеками на придбання будівельних матеріалів та поясненнями свідків ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, яким судом першої інстанції не надано належної оцінки, оскільки, надані позивачем копії квитанцій та чеків на придбання матеріалів для ремонту не підтверджують реальні витрати саме позивача, оскільки такі не є іменними, не містять необхідних для документа реквізитів. Також суду не надано і доказів того, що будівельні матеріали, на придбання яких подано чеки і накладні, необхідні були і використовувались при проведенні ремонту саме у квартирі відповідача. (а.с.7-12,116-130).

Крім того, у висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 49-18 щодо визначення вартості ремонтно-будівельних робіт від 13.12.2018 року, зазначено, що придбання матеріалів не підтверджує факт виконання ремонтних робіт в спірній квартирі саме з 30.01.2016 року по 24.04.2016 року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції надав належну оцінку поясненням свідків, оскільки факт проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_1 позивачем за власний кошт не доведений належними та допустимими доказами, а пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, з якими позивачем не було укладено будь-яких договорів, не можуть однозначно свідчити про те, що вони взагалі виконували якість роботи в спірний період в квартирі АДРЕСА_1. При цьому пояснення свідків ОСОБА_1 - позивача по справі та ОСОБА_4 - його сина, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами при вирішені даного спору.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: