Провадження № 22-ц/801/1542/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуСправа № 127/13358/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Міхасішина І.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року, постановлену у складі судді Медяної Ю.В., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитних правовідносин припиненими.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитних правовідносин припиненими повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позову без руху у строк встановлений судом.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху була подана заява про усунення недоліків, якою недоліки були усунуті в повному обсязі, а тому суд повертаючи позов позбавив позивача права на судовий захист.

У визначений судом термін відзив на апеляційну скаргу не надано.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом трьох днів з дня вручення копії ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що в позовній заяві позивачем не викладено обставини якими він обґрунтовує свої вимоги та не зазначено докази, які їх підтверджують, наявність підстав для звільнення від доказування, зокрема позивачем не зазначено про докази, які підтверджують що кредитування здійснювалось з метою задоволення споживчих потреб позивача. Одночасно, позовна заява не містить орієнтовного розрахунку суми судових витрати, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Таким чином, суд дійшов висновків, що відсутність вказаних обґрунтувань позбавляє його можливості встановити обставини, які підлягають доказуванню у даному спорі та перевірити правильність і обґрунтованість розрахунку сум, які позивач просить суд стягнути із відповідача.

Також, суд зазначив, що позивачем в порушення вимог статті 95 ЦПК України належним чином не засвідчено докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

На виконання вимог ухвали, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, що ним іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подано, витрати з розглядом справи понести не очікує.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу з тих підстав, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху.

Повертаючи заяву, суд виходив з того, що позивачем в позовній заяві не викладено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та не зазначено докази, які їх підтверджують, наявність підстав для звільнення від доказування, а саме позивачем не зазначено про докази, які підтверджують, що кредитування здійснювалось з метою задоволення споживчих потреб позивача, що позбавляє суд можливості встановити належну підсудність кредитного спору між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.

У п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження, при цьому суд завчасно надав оцінку доказам, поданим позивачем в обґрунтування своїх вимог та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Висновок суду про необхідність повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з невиконанням останнім вимог суду щодо надання доказів не ґрунтується на вимогах норм процесуального законодавства (п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

У низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі 1;Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ І.В. Міхасішин

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук