ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1412/18
Провадження № 22-ц/4820/334/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката ОСОБА_4, представника позивача адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року (суддя Бондар О.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням шляхом його звільнення,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_7, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що йому на праві власності належить нежитлове приміщення (камери схову) загальною площею 11.6 кв.м, розташоване за адресою: проспект Грушевського, 23 м. Камянець-Подільський Хмельницької області. Даним приміщенням не може користуватися, оскільки відповідач самовільно зайняла приміщення і відмовляється в добровільному порядку його звільняти.

У звязку з цим позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_7 у користуванні належними йому на праві власності нежитловим приміщенням загальною площею 11,6 кв.м, розташованим за вказаною вище адресою шляхом звільнення ОСОБА_6 цього приміщення.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні належному ОСОБА_7 на праві приватної власності нежитловому приміщенні загальною площею 11,6 кв.м, розташованого за адресою: проспект Грушевського, 23 м. Камянець-Подільський Хмельницької області, шляхом звільнення займаного нежитлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод користування нежитловим приміщенням шляхом його звільнення.

Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що суд розглянув позов від імені ОСОБА_7, який підписаний і поданий ОСОБА_8 за відсутності документа, який підтверджував його повноваження на вчинення цих дій, чинного на день подачі позову; допустив до участі в справі осіб, які не підтвердили належними документами свої повноваження на представництво інтересів ОСОБА_7 - ОСОБА_8, адвоката ОСОБА_9, адвоката ОСОБА_5; не повідомив у спосіб та строк, встановлений ч. 5 ст. 128 ЦПК України, відповідача та її адвоката про дату та час судового засідання, на якому було ухвалене оскаржуване рішення; суд завершив розгляд справи без участі учасників справи (їх представників), хоча розгляд справи по суті розпочався, але зупинився на стадії запитань представника відповідача до адвоката ОСОБА_5; не встановивши в мотивувальній частині рішення того, що відповідач ОСОБА_6 зайняла приміщення позивача і чинить йому перешкоди у користуванні ним, суд в резолютивній частині рішення поклав на відповідача ОСОБА_6 обовязки не чинити перешкод позивачу в користуванні приміщенням шляхом його звільнення; не допитав свідка державного виконавця Гаврілова Ю.В., про якого клопотав представник позивача адвокат ОСОБА_9 Його клопотання про допит свідка було задоволено, та зазначено в ухвалі від 24 травня 2018 року про закінчення позовного провадження; суд не надав оцінку тому факту, що на сьогодні є рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Цю обставину визнав представник позивача ОСОБА_8 Ця обставина також повина була перевірятися шляхом витребування в ході підготовчого провадження цивільною справою № 2-922/11; мотивувальна частина рішення не відповідає п. п. 1-4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України (з мотивувальної частини рішення можна зрозуміти, що суд встановив лише одну обставину, що позивач є власником нежитлового приміщення, однак, не встановив, що відповідач зайняла це приміщення та чинить позивачу перешкоди у користуванні ним і добровільно звільнити відмовляється); вирішив справу за відсутності належно оформлених доказів по справі ( копії письмових доказів не посвідченні); вирішив справу на підставі доказів, поданих з порушенням вимог ЦПК України; вирішив справу за відсутності належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують обставини, що входять до предмету доказування.

Докази, надані позивачем, не доводять того що відповідач ОСОБА_6В зайняла нежитлове приміщення позивача і що вона чинить позивачу перешкоди в користуванні цим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_10 28 листопада 2007 року, зареєстровано в реєстрі за №3370 належить нежиле приміщення камера схову, що знаходиться за адресою: проспект Грушевського, 23, м. Камянець-Подільський Хмельницької області, загальною площею 11,6 кв. м, що також вбачається з копії витягу про державну реєстрацію прав Камянець-Подільського міжміського бюро технічної інвентаризації від 12 серпня 2011 року за №30946504 (а. с. 4, 5).

Позивач не може користуватися належною йому на праві власності камерою схову, що знаходиться за адресою: проспект Грушевського, 23, м. Камянець-Подільський, оскільки відповідач самовільно зайняла приміщення і відмовляється в добровільному порядку його звільняти.

З пояснення ОСОБА_8, відібраного 26 квітня 2018 року поліцейським СРПП Камянець-Подільського відділу поліції вбачається, що 26 квітня 2018 року біля 11 год. 30 хв. приміщення камер схову, що знаходяться за адресою: проспект Грушевського, 23, м. Камянець-Подільський Хмельницької області, яким володіє ОСОБА_7, самовільно захопила ОСОБА_6 із своїм чоловіком, не допускаючи в приміщення ОСОБА_8 (а. с. 49).

З копії рішення Камянець-Подільської міської ради VII скликання від 7 серпня 2018 року №18/58 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: проспект Грушевського, 23, м. Камянець-Подільський Хмельницької області» ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на умовах оренди земельної ділянки орієнтовною площею 22 кв. м (0,0022 га) за адресою проспект Грушевського, 23, м. Камянець-Подільський Хмельницької області за рахунок земель Камянець-Подільської міської ради з земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а. с. 73).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачу на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_10 28 листопада 2007 року, належить нежиле приміщення камера схову, що знаходиться за адресою: проспект Грушевського, 23, м. Камянець-Подільський Хмельницької області, загальною площею 11,6 кв.м Відповідач самовільно зайняла приміщення і відмовляється в добровільному порядку його звільняти.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч.1, ч. 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Посилання апелянта, що суд розглянув позов від імені ОСОБА_7, який підписаний і поданий ОСОБА_8 за відсутності документа, який підтверджував його повноваження на вчинення цих дій, чинного на день подачі позову; допустив до участі в справі осіб, які не підтвердили належними документами свої повноваження на представництво інтересів ОСОБА_7 - ОСОБА_8, адвоката ОСОБА_9, адвоката ОСОБА_5, є необґрунтованими та спростовуються довіреностями та ордерами (а.с. 6, 32, 74, 96, 137).

Твердження апелянта, що суд не повідомив у спосіб та строк, встановлений ч. 5 ст. 128 ЦПК України, відповідача та її адвоката про дату та час судового засідання, на якому було ухвалене оскаржуване рішення, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. В матеріалах справи наявні докази про обізнаність апелянта та її представника про хід судового засідання. Копію позовної заяви з додатками відповідач отримала особисто 3 квітня 2018 року. В подальшому представник відповідача та відповідач подавали заяви про відкладання слухання справи (а.с. 17, 18, 26, 45, 57, 83, 84, 93). Про слухання справи 26 квітня, 3 травня, 25 липня, 14 вересня, 14 листопада 2018 року була повідомлена представник відповідача (а. с. 35, 39, 52).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд завершив розгляд справи без участі учасників справи (їх представників), хоча розгляд справи по суті розпочався, але зупинився на стадії запитань представника відповідача до адвоката ОСОБА_5, є необґрунтованим. Доказів на спростування вимог позову відповідач не надала в судовому засіданні і не надала при розгляді її апеляції.

Безпідставними є доводи апелянта, що суд не встановив у мотивувальній частині рішення, що відповідач ОСОБА_6 зайняла приміщення позивача і чинить йому перешкоди у користуванні ним, проте в резолютивній частині рішення поклав на відповідача обовязки не чинити перешкод позивачу в користуванні приміщенням шляхом його звільнення. В мотивувальній частині рішення суду першої інстанції про це зазначено з посиланням на докази.

Посилання апелянта, що суд не допитав свідка державного виконавця Гаврілова Ю.В., про якого клопотав представник позивача адвокат ОСОБА_9, про що було зазначено в ухвалі від 24 травня 2018 року про закінчення позовного провадження, не може бути підставою для скасування рішення суду. Зазначена ухвала не містить рішення про допит зазначеної особи в якості свідка (а.с. 47).

Твердження апелянта, що суд не надав оцінку тому факту, що на сьогодні є рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є помилковим. Рішення, на яке посилається суд, містить інші підстави та предмет доказування (а. с. 152).

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта, що місцевий суд вирішив справу за відсутності належно оформлених доказів по справі (копії письмових доказів не посвідченні), та за відсутності належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують обставини, що входять до предмету доказування. На спростування зазначеного апелянт не надала належних доказів.

Твердження ОСОБА_6 про те, що докази, надані позивачем, не доводять того, що відповідач зайняла нежитлове приміщення позивача і що вона чинить позивачу перешкоди в користуванні цим приміщенням, є лише незгодою апелянта з висновками суду та не можуть бути підставою для скасування рішення, що оскаржується.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про необґрунтованість позову, а є лише незгодою апелянта з прийнятим рішенням.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

ОСОБА_2

ОСОБА_3