КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року

м. Київ

справа № 361/2822/17

провадження № 22-ц/824/6602/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року у складі судді Петришин Н.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, у якому просила поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Просила також визнати за відповідачем право власності на Ѕ частку вищевказаного спільного майна.

Позов мотивовано тим, що 09 вересня 1997 року між сторонами зареєстровано шлюб, який було розірвано 13 травня 2014року, про що складено відповідний актовий запис №147 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

За час перебування в шлюбі з відповідачем ними за спільні кошти придбано 23 грудня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, площею 0,132 га на території Пухівської сільської ради Броварського району Київської області та збудований будинок по АДРЕСА_1 , зареєстрований 14 жовтня 2004 році на ім`я відповідача.

Оскільки спільне майно зареєстроване за відповідачем, а позивач має право на Ѕ частку спільного майна, тому просила поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем та відповідачем право власності на спірне майно у рівних частках.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за цією ж адресою.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 30.10.2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргувідповідача ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.

У порядку поділу спільного майна подружжя постановлено:

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19 березня 2019 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, не погоджуючись з рішенням суду, просила скасувати рішення суду першої інстанції, постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, якою апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вона є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі - продажу, який було укладено 07 листопада 2018 року, до у часті у справі не залучалася, проте рішенням суду порушено її права.

Сторони не скористалися своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог закону.

24 червня 2019 року представником позивача ОСОБА_7 подано заяву, в якій останній, у зв`язку з відсутністю в м. Києві ОСОБА_1 та погодження з нею процесуальних позицій щодо апеляційної скарги ОСОБА_5 , просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Разом з тим, указане клопотання ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, оскільки необхідність відкладення розгляду справи представником позивача жодним чином не обґрунтована, доказів на підтвердження такої необхідності суду не надано. Як позивач, так і її представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Окрім того, дана цивільна справа перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції з березня 2019 року, а відповідно до вимог частини першої статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка та збудований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами придбані під час перебування сторін у шлюбі, а тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, суд уважав, що позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частку спільного майна подружжя за відповідачем є безпідставними, оскільки право власності на спірне майно уже зареєстроване за відповідачем, тому відсутні підстави додатково визнавати за ним право власності. При цьому суд указував, що визнання за позивачем права власності на Ѕ частку спірного майна є достатнім захистом її порушеного права.

Ухвалюючи постанову від 19 лютого 2019 року, апеляційний суд виходив з того, що відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності за відповідачем на 1/2 частину спірного майна з підстав того, що право власності на спірне майно вже зареєстроване за відповідачем, суд не звернув уваги на те, що згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач є одноосібним власником спірного майна 1/1 частки без виділення будь-яких часток, що повністю спростовує висновок суду про безпідставність заявлених вимог в цій частині позову та суперечить вимогам ст. 70 СК України про утвердження справжньої рівності у відносинах між подружжям та рівності часток у їх спільному майні та набуття права спільної часткової власності у разі поділу майна подружжя.

Згідно до ч.ч.1,3 4 ст. 370 ЦПК України, яка регулює порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції, після закінчення апеляційного розгляду справи якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Як убачається з матеріалів, доданих до апеляційної скарги ОСОБА_5 , а саме, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_5 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, який було укладено 07 листопада 2018 року.

До у часті у справі остання не залучалася, під час апеляційного розгляду справи присутня не була, а тому суд розглядає відповідну скаргу за правилами розгляду справ у порядку апеляційного провадження, установивши, що рішенням суду порушено права заявника.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 09 вересня 1997 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . (а.с. 10)

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23 грудня 1998 року, ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,132 га, що розташована на території АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 800 грн. (а.с. 13,14)

Рішенням виконкому Пухівської сільської ради ОСОБА_2 надано дозвіл на забудову земельної ділянки (а.с. 17).

У липні 2001 року відділом архітектури і будівництва Броварської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_2 видано паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті України, місце забудови: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Вишнева (а.с. 15,16).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14 жовтня 2004 року Виконкомом Пухівської сільської ради, ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: рік побудови будинку 2001; житловий будинок А-2, 269,2 кв.м; вбиральня Б, альтанка В, колодязь К, огорожа N (а.с. 144).

13 травня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, що підтверджується копією свідоцтва розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 11)

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Встановивши, що спірна земельна ділянка та збудований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами придбані під час перебування сторін у шлюбі, суд вірно визначився із тим, що це майно набуло статусу спільної сумісної власності подружжя під час його придбання.

Згідно ч.4 ст. 370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Як убачається з матеріалів справи, 19 березня 2018 року приватним виконавцем Говоровим П.В. було відкрито виконавче провадження №56016318 по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва у цивільній справі №760/8778/15-ц про стягнення боргу з ОСОБА_2 на корисить ОСОБА_3

29 березня 2019 року в межах вищевказаного виконавчого провадження було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , у тому числі й наземельну ділянку площею 0,132 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно положень ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», вказане вище майно у зв`язку з не реалізацією на прилюдних торгах постановою державного виконавця Говорова П.В. від 01 серпня 2018 року було передано ОСОБА_3

Дана постанова учасниками виконавчого провадження, у тому числі сторонами по справі, не оскаржувалася, чинність її не заперечувалася і позивачкою, яка згодом звернулася до суду з позовом про поділ майна.

Отже, з урахуванням того, що спірне майно з часу його передачі державним виконавцем кредитору, а саме ОСОБА_3 , за іншим спором втратило статус спільного сумісного майна, вибуло з володіння подружжя на підставі виконавчих дій, а у подальшому було відчужено ОСОБА_5 за цивільно-правовою угодою, яка була і є чинною на час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 частково.

При цьому, колегія виходить з того, що власником спірного будинку на час розгляду справи є особа, яка не залучена до участі у справі - ОСОБА_5. , дані про право власності її підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, де зазначено, що ОСОБА_5 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, який було укладено 07 листопада 2018 року, а тому внаслідок установлення відсутності будь-яких прав колишнього подружжя на спірне майно, тобто відсутність предмета спору, у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі .

Поряд із тим, виходячи з положень ч. 3 ст. 370 ЦПК України, приймаючи постанову відповідно до вимог ст. 382 ЦПК України про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5. та з урахуванням доказів порушення права власності щодо спірного майна та відсутності предмета позову у колишнього подружжя, колегія скасовує раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції від 19 лютого 2019 року.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 129,45 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 370, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_5 - задовольнити. Постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року - скасувати.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 129,45 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 червня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна