ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3636/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/597/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Ткач З. Є., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_7, адвоката Боднар О.В.

ОСОБА_3 ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - Боднар Ольги Володимирівни на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 15 квітня 2019 року (головуючий суддя Братасюк В.М., дата виготовлення ухвали не вказана) у цивільній справі № 607/3636/16-ц за заявою ОСОБА_7 про відстрочення виконання рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_7 звернулася в суд із заявою про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.11.2017 року строком на 1 рік, яким визначено графік побачень батька з донькою, способи його участі у вихованні та спілкуванні з нею.

Заява мотивована тим, що у дитини стосовно батька ОСОБА_3 прослідковуються негативні спогади, що викликають емоції страху, злості, образи; дитина уникає розмов про батька, не хоче чути про нього, виявляє стійку неприязнь до нього, у дитини спостерігаються певні розлади сну, виникають негативні емоції, пов`язані з образом батька, який не розуміє потреб і особливостей дитини.

Посилаючись на те, що дані обставини в їх сукупності негативно впливають на психологічне здоров`я дитини, заявниця просила з метою уникнення труднощів у виконанні рішення суду, створити перерву у спілкуванні дитини з батьком до одного року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15 квітня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 про відстрочення судового рішення від 17.11.2017 року у справі № 607/3636/16-ц відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - Боднар О.В. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_7 про відстрочення судового рішення від 17.11.2017 року задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 відноситься до стосунків з донькою поверхнево, його не цікавить психологічне здоров`я дочки, він не дотримується порад Тернопільського обласного центру соціальних служб для сім`ї і не змінює власні підходи до проведення зустрічей з дитиною. Листом Тернопільського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №437 від 28.12.2018р. засвідчено, що відсутність уважного та схвального ставлення біологічного батька ускладнює налагодження стосунків: у дитини може різко змінитися настрій, виникає потреба змінити діяльність, однак ОСОБА_3 наполягає на продовженні спілкування, будь-яку відмову сприймає як неповагу до себе та негативний вплив з боку матері дівчинки. Також батько не виявляє бажання брати участь в житті дитини, він не відвідує жодних шкільних заходів, не бере участь у додаткових витратах на її утримання (лише сплачує аліменти в розмірі 450 грн. щомісячно, що на сьогоднішній день не покриває навіть третини витрат на утримання дитини). ОСОБА_3 підходить до побачень із дочкою формально: його не цікавить психічний стан дитини, а лише факт зустрічі, що відбулася.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_7 та її представник Боднар О.В. апеляційну скаргу підтримали. Позивач ОСОБА_3 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що ухвала суду є законною, обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Під час виконання рішення суду його донька, що перейшла у другий клас, дійсно не бажає з ним спілкуватися, до нього не звертається як до батька, однак причиною цьому вважає вплив матері на доньку. Представник державної виконавчої служби вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.11.2017 року у справі № 607/3636/16-ц, зобов`язано ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_3 щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно до графіку побачень в такі дні:

- щосереди з 16.00 год. до 20.00 год. у дошкільному навчальному закладі або за місцем проживання, перебування доньки;

- І-III субота місяця з 09.00 год. до 20.00 год., за місцем проживання, перебування батька;

- ІІ-ІV неділя місяця з 09.00 год. до 20.00 год., за місцем проживання, перебування батька;

Допущено можливість щоденного спілкування, до однієї години на день, батька ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою.

Побачення дитини з батьком, за місцем його проживання, відбуваються без присутності матері дитини.

Побачення дитини з батьком, за місцем його перебування, в разі якщо це місце є відмінним від місця його проживання, відбуваються без присутності матері дитини, з покладанням на ОСОБА_3 обов`язку повідомлення матері дитини ОСОБА_7 про місце перебування малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_7 на підтвердження заяви про відстрочення виконання рішення суду зазначає, на обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, які містяться у наданих доказах:

Згідно листа Тернопільського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №319 від 18.09.2018 р., під час бесіди працівника центру із дитиною ОСОБА_7 було встановлено, що у останньої стосовно персони рідного батька прослідковуються негативні спогади, що викликають емоції страху, образи, навіть злості щодо біологічного батька, і саме це ускладнює спілкування з ним. Дівчинка уникає розмов про батька, не хоче чути про нього. Емоційне ставлення до персони рідного батька має негативний характер.

Фактів психологічного насильства над дівчинкою зі сторони матері, баби, діда, які з нею проживають не встановлено.

Вищезазначеним листом саме батьку дівчинки ОСОБА_3 рекомендовано змінити власні підходи до проведення зустрічей з дитиною, враховувати вікові особливості доньки, демонструвати турботу та любов до дитини, постаратися налагодити стосунки з колишньою дружиною та її сім`єю.

Листом Тернопільського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №437 від 28.12.2018 р. повідомлено про роботу працівників центру із дитиною ОСОБА_7 . Під час досліджень, було виявлено:

-У родині дівчинки комфортні. Доброзичливі стосунки із її матір`ю, бабусею та дідусем, іншими родичами та маминим громадянським чоловіком ОСОБА_8 ;

-У ставленні до себе свого біологічного тата ОСОБА_3 дівчинка не впевнена, їй здається, що він вважає її поганою та зовсім нею не цікавиться;

-Дівчинка виявляє стійку неприязнь до біологічного батька: під час розмови про батька виявляє високий рівень ситуативної тривожності, у неї залишилися негативні спогади з минулого, пов`язані з нав`язливою поведінкою батька.

-У ОСОБА_7 спостерігаються певні розлади сну: у неї наявний страх переслідування, яке може бути наслідком конфліктної ситуації у спілкуванні з біологічним батьком. Дівчинка стверджує, що під час зустрічей з ОСОБА_3 у неї псується настрій, з`являється негативні емоції;

- ОСОБА_7 асоціює батька зі злою акулою та у неї присутнє уявлення, що вона винна у конфліктній ситуації між матір`ю та біологічним батьком, асоціює себе з отруйною істотою, яка псує життя всі навколо, і тому не повинна мати дітей та інших родичів.

- Виявлено, що відсутність уважного та схвального ставлення біологічного батька ускладнює налагодження стосунків: у дитини може різко змінитися настрій, виникає потреба змінити діяльність, однак ОСОБА_3 наполягає на продовженні спілкування, будь-яку відмову сприймає як неповагу до себе та негативний вплив з боку матері дівчинки.

-Встановлено, що ситуація конфліктного спілкування з біологічним батьком, нерозуміння та неприйняття ним потреб та особливостей дитини підвищення рівня загальної тривожності дівчинки, яка призводить до підвищення рівня загальної тривожності, виникнення психосоматичних захворювань, невротизації особистості.

Встановлено, що будь-яких ознак психологічного насильства в сім`ї, де проживає ОСОБА_7 з дитиною не виявлено. Зі сторони родини дівчинки не здійснюється психологічного тиску на неї щодо негативного ставлення до її біологічного батька: дитина не вживає негативних слів та порівнянь згадуючи батька, очевидно, що дорослі члени сім`ї, з якими вона проживає, не обговорюють ОСОБА_3 та його вчинки при дитині.

Рішенням №01-18 від 16.02.18р. комісії з розгляду звернення ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_7 рекомендовано: цікавитися виховним процесом дитини у навчальному закладі, відвідувати її уроки, утримувати дитину відповідно до прожиткового мінімуму.

Батько дівчинки ОСОБА_7 зустрічається з нею переважно лише щосереди у присутності державних виконавців та працівників поліції, а у вихідні дні з нею не бачиться, хоча судовим рішенням встановлений такий порядок його побачень з дитиною.

ОСОБА_7 відноситься до стосунків з донькою поверхнево, його не цікавить психологічне здоров`я дочки, він не дотримується порад Тернопільського обласного центру соціальних служб для сім`ї і не змінює власні підходи до проведення зустрічей з дитиною. Своїми вчинками він демонструє не турботу і любов до дівчинки, а лише вводить її у стан психологічного стресу, що для 7-річної дитини слугує загрозою її гармонійного розвитку.

Окрім того, у численних актах державних виконавців встановлено, що побачення стягувана ОСОБА_3 із його спільною із боржником ОСОБА_7 дочкою відбувається при відмові дитини у спілкуванні із батьком. Про це зазначається у відповідних актах від: 06.06.2018р., 03.10.2018р., 10.10.2018р., 17.10.2018 р., 14.11.2018р., 21.11.2018р., 05.12.2018р., 12.12.2018р., 16.01.2019 р.

Довідкою про проведення профілактичної бесіди, виданої Службою у справах дітей від 16.01.2019р засвідчено, що зі слів дитини ОСОБА_7 вона не хоче йти до батька, спілкуватися з ним відмовляється, оскільки боїться батька та їй з ним не цікаво проводити час.

Також, як вбачається із листа Служби у справах дітей Підволочиської РДА № Я-16 від 26.02.2019р. під час побачень дитини із батьком ОСОБА_3 у неї спостерігається швидка переміна настрою, не завжди дружнє, байдуже ставлення доньки до батька, ОСОБА_7 швидко втрачає інтерес до одноманітних зустрічей.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявником обставини не є такими, що істотно ускладнюють рішення суду або роблять його неможливим, відстроченням виконання судового рішення на один рік, тільки ускладниться проблема виконання рішення в подальшому, «прірва» у стосунках батька та доньки поглибиться, тривале обмеження батька у спілкуванні з дитиною є прямим втручанням в конвенційне право, передбачене ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї.

З таким висновком слід погодитись оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини, від 20.11.1989 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги).

За нормами ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Вище зазначено, що судом було визначено графік участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_7 .

Із змісту заяви ОСОБА_7 вбачається, що «каменем спотикання» у виконанні судового рішення є сформоване у дитини сторін спору стійке негативне ставлення до біологічного батька, що констатоване в листах Тернопільського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

У пункті 105 рішення «Хабровскі проти України» (заява 61680/10) від 17 квітня 2013 року, ЄСПЛ зазначає наступне «Суд послідовно встановлював, що позитивний обов`язок держави за статтею 8 Конвенції включає в себе право батьків на доступ до засобів, що дають їм можливість возз`єднатися з їхніми дітьми, та обов`язок національних органів вживати таких засобів. Проте обов`язок національних органів вживати таких засобів не є абсолютним, оскільки возз`єднання одного з батьків із дітьми, які певний час проживали разом з іншим із батьків, може не відбутися відразу,а може вимагати підготовчих заходів. Будь-який обов`язок застосовувати примус у цій сфері повинен обмежуватися, оскільки повинні враховуватися інтереси та права і свободи усіх причетних,а конкретніше слід чинити в найкращих інтересах дитини та з дотриманням її права за статтею 8 Конвенції. Якщо контакти з одним із батьків можуть виявитися такими, що загрожують цим інтересам або порушують ці права, саме національні органи забезпечують справедливий баланс між ними (див. рішення від 24 квітня 2003 року у справі «Зильвестер проти Австрії», заяви N 36812/97 та N 40104/98, п. 58).

В п. 106 цього ж рішення ЄСПЛ наголошує, що «у справах, пов`язаних з виконанням рішень у сфері сімейного права, Суд неодноразово встановлював, що вирішальним є те, чи вжили національні органи усіх необхідних для сприяння виконанню заходів, що можуть обґрунтовано вимагатися за особливих обставин кожної справи. Розглядаючи питання про те, чи становило невиконання рішення суду недотримання права заявника на повагу до сімейного життя, Суд повинен забезпечувати справедливий баланс між інтересами усіх причетних осіб та загальним інтересом забезпечення дотримання верховенства права. У справах цього типу адекватність заходу визначається швидкістю його виконання, оскільки сплив часу може мати невиправні наслідки для взаємовідносин між дитиною та одним із батьків, який не живе з нею».

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права, рішень ЄСПЛ суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що обмеження батька у спілкуванні з дитиною ускладнить виконання рішення в подальшому, таким обмеженням ускладниться справедливий баланс між інтересами усіх причетних осіб та загальним інтересам забезпечення дотримання верховенства права.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження в апеляційній скарзі про порушення судом ст. 3 Конвенції про права дитини, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Встановлено, що при вирішенні питання щодо відстрочення виконання рішення суд керувався перш за все інтересами дитини.

Ухвала суду є законною, обгрунтованою, підстав для її скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - Боднар Ольги Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2019 року.

Головуючий -

Судді -