КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Дубановська І.Л.
Єдиний унікальний номер справи № 357/5310/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5025/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вони перебувають у шлюбі із 06 липня 1979 року. Неповнолітніх дітей не мають.

Спільне життя з відповідачем не склалося, примирення між ними неможливо, вони втратили почуття, на яких ґрунтується сім'я , яка фактично розпалася, відсутні взаємоповага і порозуміння . Позивач вважає,що збереження шлюбу неможливе, спільне проживання з відповідачем суперечить інтересам подружжя.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року позов задоволений. Шлюб укладений між сторонами розірвано .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апелянт вважає,що судом невірно встановлено , що збереження сім'ї є неможливим , і це буде суперечити інтересам подружжя.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 11 квітня 2019 року за адресами , наявними в матеріалах справи , Заяв , клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, відсутні підстави вважати причини неявки сторін поважними, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Судом першої інстанції встановлено , що сторони перебувають у шлюбі із 06 липня 1979 року. Неповнолітніх дітей не мають.( а.с. 12) .

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 7 ст 240 ЦПК) . Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Як видно із матеріалів справи, суд першої інстанції заходів щодо примирення подружжя не застосував , що є порушенням вимог процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги , що суд мав би вжити заходи для примирення подружжя заслуговують на увагу , натомість , будь-яких доказів ,що позивач , чи апелянт самостійно намагались примиритися матеріали справи не містять . Враховуючи , що справа перебуває у провадженні із 16 травня 2018 року , передбачені ч.7 ст. 240 ЦПК України строки для примирення сторін вичерпані . Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, апелянт ОСОБА_2 не надала доказів необхідності надання строку для примирення сторін для збереження сім'ї.

Рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст.263 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно до ч.4 ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви . До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1979 року . Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Відповідно до ст.. 376 ЦПК УК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Відповідно до роз'яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Згідно положень ст.263-265 ЦПК України, яка визначає зміст судового рішення, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати.

Ухвалюючи рішення, суд не зазначив у рішенні встановлені судом обставини, тобто не послався на факти, що мають правове значення для вирішення спору, які встановлені судом за результатами дослідження доказів.

Крім того, суд не навів у рішенні оцінку доказів, тобто не вказав мотиви, з яких бере до уваги одні або відхиляє інші докази, які доводять чи спростовують певні обставини у справі. Суд у рішенні взагалі нічого не вказав і не послався на докази.

Наведене є грубим порушенням норм цивільного процесуального права та свідчить про необгрунтованість судового рішення.

Ухвалюючи рішення, суд не в повній мірі врахував предмет спору в даній справі. Так позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу , у позовній заяві зазначив підстави з яких він просив розірвати шлюбу, а саме між ним та відповідачкою відсутнє взаємопорозуміння, повага один до одного, стали різні погляди на життя , безпричинно виникають сварки , позивач втратив почуття та повагу до відповідачки , і вважає збереження шлюбу неможливим , а спільне життя таким ,що буде суперечити його інтересам . У заяві про розгляд справи у його відсутності ( а.с.22) , позивач підтримав свої вимоги і доводи .

Проте суд дослідивши вказані обставини, дійшов вірного висновку про розірвання шлюбу , однак всупереч вимогам ст.263 ЦПК України не послався у рішенні на причини фактичного припинення шлюбу, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим.

Як видно з матеріалів справи, між сторонами відсутнє взаємне порозуміння, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, і суперечило б інтересам сторін , тому колегія суддів в вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того ,що між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя , натомість у вказаній справі поділ майна подружжя не є предметом розгляду , а відтак доводи скарги безпідставні . Будь-яких доказів щодо можливого і необхідного збереження сім'ї апелянт суду не надала .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України , судові витрати компенсуються за рахунок держави , оскільки обидві сторони звільненні від сплати судових витрат .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст.367 ЦПК України , колегія суддів вважає ,що рішення підлягає скасуванню ,з ухваленням нового рішення про розірвання шлюбу .

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 376, 381 - 384 ЦПК України , колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення .

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, 06 липня 1979 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 665.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 18 квітня 2019 року .

Головуючий

Судді