ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №577/3710/18

Номер провадження 22-ц/816/2315/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрівка»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2019 року в складі судді Гетьмана В.В., ухваленого у м. Конотоп, повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у серпні 2018 року, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Юрівка» на свою користь орендну плату за 2017-2018 роки в сумі 26922 грн, суму інфляції відповідно до розрахунку, пеню за 2017 рік відповідно до розрахунку, пеню за 2018 рік по день фактичного розрахунку та моральну шкоду в сумі 30000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що є власником земельних ділянок площею 0,2162 га та 5,0985 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У лютому 2017 року звернувся до ТОВ «Юрівка» щодо укладення договорів оренди. Надані проекти таких його не влаштували, але за усної домовленості землі були передані в користування. 24.02.2017 року договори оренди директором ТОВ «Юрівка» були підписані. Він в свою чергу розробив проекти договорів, які влаштовували сторони, і 24.11.2017 року вони були підписані. Однак у 2017-2018 роках орендна плата сплачена не була. 07.08.2018 року звернувся із заявою до ТОВ «Юрівка» для вирішення питання про добровільну виплату орендної плати та пені, однак відповіді не отримав. Крім того, несплатою орендної плати та пені були спричинені моральні та душевні страждання.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08.02.2019 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Юрівка» на користь ОСОБА_1 1364,56 грн орендної плати за 2017 рік, 13,78 грн індексу інфляції за 2017 рік, 13461 грн орендної плати за 2018 рік, 147,80 грн індексу інфляції за 2018 рік, 1640 грн пені та 434,79 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі відповідно до наданого розрахунку в апеляційній скарзі.

Доводи скарги мотивує тим, що не погоджується з висновком місцевого суду про стягнення орендної плати з дати укладення договору оренди 24.11.2017 року, оскільки земельні ділянки перебували у фактичному користуванні орендаря ще за попереднього землевласника, після якого він їх успадкував, про що свідчить також виплата йому орендної плати за 2016 рік. Вказує, що судом невірно нараховано суми інфляції та пені, приводить свій розрахунок. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.

Позивач апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, але про час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення орендної плати за 2018 рік є обґрунтованими, а за 2017 рік орендна плата підлягає стягненню лише з дати укладення договорів оренди 24.11.2017 року. Також підлягають стягненню інфляційні втрати за грудень 2017 року та 2018 рік, пеня за 2018 рік. Відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів завдання йому такої шкоди.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду з таких підстав.

Як вбачається із цивільної справи, що 24.11.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Юрівка» підписано договір оренди земельної ділянки площею 0,2162 га сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Юрівської сільської ради строк на 7 років зі сплатою орендної плати 209 грн у строки до початку наступного року (а.с. 7 8).

Відповідно до пунктів 10, 14 договору обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а уразі невнесенні орендної плати у строки визначені договором справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

Також, 24.11.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Юрівка» підписано договір оренди земельної ділянки площею 5,0985 га сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Юрівської сільської ради строк на 7 років зі сплатою орендної плати 13252 грн у строки до початку наступного року (а.с. 9-10).

Відповідно до пунктів 10, 14 договору обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а уразі невнесенні орендної плати у строки визначені договором справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою вимогою до ТОВ «Юріка» про сплату орендної плати за 2017-2018 роки та пені (а.с. 17).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 15.04.2019 року підписані сторонами договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 0,2162 га та 5,0985 га не пройшли державної реєстрації.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 210 цього Кодексу правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як визначено ч. 2 ст. 631 та ст. 639 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення і є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до визначених термінів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" об'єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення;

Стаття 4 цього Закону передбачає обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме майно;

речові права на чуже нерухоме майно: право володіння; право користування (сервітут);

право постійного користування земельною ділянкою; тощо.

Статтею 17 цього Закону визначено порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, згідно якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться за наявності кадастрового плану земельної ділянки та даних технічної інвентаризації інших об'єктів нерухомого майна, речові права стосовно яких підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав. Датою і часом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що зазначається в рішенні державного реєстратора прав, є дата і час внесення даних про присвоєння кадастрового номера об'єкту нерухомого майна, внесення даних про інші речові права, внесення даних про правочини, у зв'язку з якими відбулася зміна власника (власників) об'єкта нерухомого майна та (або) зміна самого об'єкта нерухомого майна.

В силу частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 ст. 14 цього Кодексу цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що договір оренди земельної ділянки підлягає державний реєстрації, а тому правочин з приводу укладення такого типу договорів вважається вчиненим, т.т. є укладеним, з моменту його державної реєстрації.

Як підтвердив позивач в судовому засіданні він не вчиняв дій щодо державної реєстрації підписаних ним договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а згідно умов даних договорів на орендатора також не покладено обов'язку здійснити їх державну реєстрацію.

Проте, через відсутність державної реєстрації таких, ці договори вважаються неукладеними, у зв'язку з чим для сторін, які їх підписали, не наступає обов'язку виконання щодо сплати оренди за користування земельними ділянками та інших виплат, узгоджених сторонами.

Позивач свої вимоги щодо стягнення з ТОВ "Юрівка" орендної плати за 2017-2018 роки, суми інфляції і пені за 2017 і пені за 2018 роки обґрунтовує невиконанням відповідачем умов договорів оренди землі від 24.11.2017, які ним були підписані після прийняття у спадщину цих земельних ділянок, т.т. вже на інших умовах, що були узгоджені з попереднім власником землі.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що вимоги про сплату орендної плати за користування земельними ділянками на підставі неукладених договорів їх оренди від 24.11.2017 року, не ґрунтуються на законі.

Звернувшись до суду за захистом свого права на отримання плати за оренду землі та інших виплат визначених умовами не чинних договорів, позивач не довід про порушення його прав як власника землі, на що суд першої інстанції не звернув уваги і тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, чим допустив порушення норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права, що дає підстави для суду апеляційної інстанції на підставі частини 4 ст. 367 ЦПК України вийди за межі доводів апеляційної скарги і скасувати оскаржене рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керується положеннями ч.6 ст. 19 ЦПК України і визнає справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2019 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрівка» про стягнення орендної плати за договорами оренди землі від 24 листопада 2017 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_2