Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1082/19 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №280/1082/19 за заявою адвоката Яроша Володимира Васильовича який діє в інтересах ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2

за апеляційною скаргою адвоката Яроша Володимира Васильовича який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Янчук В.В. у м. Коростишів,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 через свого адвоката звернулась до суду із заявою в якій просила ухвалити рішення, яким видати обмежувальний припис ОСОБА_2 строком на 6 місяців з дня ухвалення рішення і заборонити йому перебувати у місці проживання ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 наближатися до вказаного будинку на відстань не ближче ніж 50 м. до нього.

Заяву обґрунтовувала тим, що 22.06.2019 о 23 год. у належному їй та її доньці житловому будинку по АДРЕСА_1 колишній чоловік - ОСОБА_2 , вчинив відносно неї психологічне і фізичне насильство та заподіяв їй умисні тілесні ушкодження у вигляді синців, що призвело до струсу мозку. ОСОБА_1 двічі викликала наряд поліції і лише після другого виклику поліцейські приїхали та зафіксували усі обставини події. Після приїзду поліції заявниця викликала швидку медичну допомогу і її було госпіталізовано до Коростишівської центральної районної лікарні, де встановлено діагноз - забій м`яких тканин, синці. Безпосереднім свідком домашнього насильства була ОСОБА_3 , яка бачила, як ОСОБА_2 вчиняв психологічне і фізичне насильство. ОСОБА_1 не перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 02.04.2004, заявниця та кривдник вже не є членами однієї сім`ї і ОСОБА_2 не має жодного відношення як до потерпілої так і до її будинку. Ця обставина встановлена і підтверджена рішенням Коростишівського районного суду від 19.09.2018 та постановою Житомирського апеляційного суду від 18.12.2010 у справі № 280/342/18. Наразі Коростишівським районним судом Житомирської області розглядаються дві справи за позовом ОСОБА_2 , однак він не бажає цивілізовано дочекатися остаточних рішень суду і неодноразово погрожував ОСОБА_1 , залякував її свідків, а 22.06.2019 вчинив домашнє психологічне та фізичне насильство щодо неї. ОСОБА_2 вчинив відносно потерпілої насильство умисно, достовірно знаючи про протиправність своїх дій, оскільки рішенням Коростишівського райсуду Житомирської області від 19.09.2018 його матір - ОСОБА_4 виселено з будинку потерпілої, а тому ОСОБА_2 вирішив помститися їй у такий спосіб. Щодо ОСОБА_2 . Коростишівським ВП вже відкрито кримінальне провадження за № 000628 від 19.10.2018 за фактом викрадення з будинку заявниці грошей. Заявниця побоюється за своє здоров`я і життя, оскільки кривдник є чоловіком, тобто сильніший за неї, і поводиться неадекватно при контактах і зустрічах. Оскільки кривдник схильний до вчинення насильства та має очевидний мотив на його вчинення, яким є рішення суду від 19.09.2018 то ОСОБА_1 не безпідставно вважає, що відносно ОСОБА_2 має бути виданий обмежувальний припис.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Ярош В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом були порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги із наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 , його представник ОСОБА_6 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано достатніх належних доказів того, що вона страждає від домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та, що ОСОБА_2 є її беззаперечним кривдником, отже на даний час відсутні ризики настання для неї тяжких наслідків.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 березня 2004 рішенням Корольовського районного суду м. Житомир розірвано шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке набрало законної сили 02.04.2004 ( а.с.17-18).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133468789 земельна ділянка та житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 по 1/2 частці ( а.с.6-7).

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 19.09.2018, яке набрало законної сили 22.12.2018 усунено перешкоди у користуванні та розпорядженні майном ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та виселено ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Відповідно до довідки № 413 від 20.03.2019 відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростишівської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , м. Коростишів, Житомирської області зареєстровані: заявник - ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та онука - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2

24.06.2019 заявник ОСОБА_1 звернулась заявами до Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області про вчинення домашнього насильства та про вчинення кримінального правопорушення щодо неї ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від № 3549/213/219 від 25.06.2019 відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за № 0000365 від 24.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України з наступною фабулою « 22.06.2019, близько 23 год. в АДРЕСА_1 в приміщенні літньої кухні, на ґрунті неприязних відносин, ОСОБА_2 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_1 » ( а.с.31).

З повідомленням Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 27.06.219 № 3636/213/01-2019 вбачається, що 22.06.2019 о 22 год. 20 хв. до Коростишівського ВП по спецлінії 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій її чоловіка. Дана подія була зареєстрована в ЕО № 3583 ( матеріали списані по спрощеній системі). 23.06.2019 о 00 год. 44 хв. до Коростишівського ВП по спецлінії 102 надійшло повідомлення з Коростишівської ЦРЛ про побиття ОСОБА_1 її чоловіком. Виїздом на місце пригоди ОСОБА_1 власноручно написала заяву з приводу того, щоб її повідомлення не розглядали працівники поліції ( матеріали списані по спрощеній системі). 24.06.2019 о. 16 год. 03 хв. до Коростишівського ВП надійшла письмова заява ОСОБА_1 про вчинення щодо неї домашнього насильства її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , подія зареєстрована в ЕО № 3630 та на даний час відділом превенції Коростишівського ВП проводиться перевірка.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтвердила, що згадані звернення до правоохоронних органів стосуються одних і тих же подій, які відбулися 22.06.2019.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Згідно вимог ч.3 ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 вчиняв щодо неї психологічне, та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Разом з тим, встановлено, що чотири повідомлення і звернення, які надійшли від ОСОБА_1 до Коростишівського ВП, стосуються подій 22.06.2019, тобто одиничного випадку, що підтвердила ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, а також виклала у своїй заяві до суду (а.с.1,38). Будь-яке рішення з приводу даних звернень правоохоронними органами не прийнято.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що докази наявні в матеріалах справи є достатніми для задоволення вимог заяви не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Не знайшли свого підтвердження й ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Оскільки ОСОБА_1 не надала суду беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в контексті положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази, дав їм належну правову оцінку, вірно встановив характер правовідносин, що склались між сторонами та ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції, який, в свою чергу, дослідив зібрані у справі докази, надав їм належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Яроша Володимира Васильовича який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 25 липня 2019 року