ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 641/13836/14-ц

провадження № 22-ц/818/956/19

02 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року в складі судді Ященко С.О.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про визнання права власності.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що з 07 травня 1985 року вона перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання подружжям за рахунок спільних коштів було придбано будинок АДРЕСА_1, який вони з часом реконструювали. 04 листопада 2014 року шлюб між ними було розірвано.

Посилаючись на те, що домоволодіння за вказаною адресою є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 просила: змінити форму власності та визнати за кожним із подружжя по Ѕ частці житлового будинку АДРЕСА_1 літ. «А-1», загальною площею 53,5 кв. м., житловою площею 8,8 кв. м., що розташований на земельній ділянці площею 480 кв. м., з надвірними будівлями - ганком літ. «а2» площею 28,6 кв. м., льохом літ. «Е» площею 5, 6 кв. м., гаражем літ. «Ж» площею 32, 1 кв. м., сараєм літ. «З» площею 18,7 кв. м., лазнею літ. «И» площею 24, 2 кв. м., зливною ямою № 6, огорожами № 1 та № 5, воротами № 4, хвірткою № 3.

04 червня 2015 року ОСОБА_6 - представник АТ КБ «ПриватБанк» подав заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення мотивовані тим, що 23 травня 2006 року між ОСОБА_2 і АТ КБ «ПриватБанк» укладено Кредитний договір № НАG5GК01270041, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії в розмірі 45 057 доларів США 00 центів для придбання будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на строк до 22 травня 2020 року. В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручилася перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання зобов'язань за Кредитним договором № НАG5GК01270041 від 23 травня 2006 року. Крім того, укладено Договір іпотеки № НАG5GК01270041, предметом якого є вказаний будинок. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» має право звернути стягнення на спірний будинок.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року, уточненим додатковим рішенням цього ж суду від 13 серпня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 53,5 кв. м. з господарськими будівлями та спорудою, а саме - ганком літ. «а2», погребом літ. «Е», гаражем літ. «Ж», сараєм літ. «З», лазнею літ. «И», зливною ямою № 6, огорожею № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будинок АДРЕСА_1 придбано сторонами в період перебування у шлюбі, він належить подружжю на праві спільної сумісної власності і частки співвласників є рівними. Зміна титульного власника не порушує права банку, оскільки не перешкоджає, в разі невиконання боргових зобов'язань за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив із того, що визнанням за позивачем права власності на Ѕ частину спірного домоволодіння змінюється правовий режим власності, а тому форма спільної власності (з сумісної на часткову) змінюється в силу закону.

22 червня 2015 року Шуліка Аліна Володимирівна - представник АТ КБ «ПриатБанк» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Зокрема зазначала, що при поділі майна враховуються також борги подружжя, а іпотекодавець має право відчужити предмет іпотеки тільки за письмовою згодою іпотекодержателя, яким є АТ КБ «ПриатБанк».

04 серпня 2015 року ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечення мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не звертався, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року, уточнене додатковим рішенням цього ж суду від 13 серпня 2015 року, залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Банком вимоги про стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не заявлялись, обтяження на іпотеку не скасовано, а тому підстав вважати, що порушені права банку немає.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

05 грудня 2018 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказаним рішенням зачіпаються його права, оскільки він є власником житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями, житловою площею 8,8 кв. м., загальною площею 53,5 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0491 га, наданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_1) на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, посвідченого 25 липня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В. за реєстровим № 907. Ухваливши рішення без його залучення в якості належної особи, суд порушив його права як власника спірного домоволодіння.

14 січня 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскаржуваним рішенням права ОСОБА_5 не зачіпаються, оскільки право власності на Ѕ частину спірного будинку визнано за позивачем. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не свідчать про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті (пункт восьмий частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону заочне рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, а також ухвала суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 не відповідають.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов'язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідний для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжя про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 березня 1985 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано Мустомязським відділом РАГС м. Талін.

23 травня 2006 року між ОСОБА_2 і АТ КБ «ПриватБанк» укладено Кредитний договір № НАG5GК01270041, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії в розмірі 45 057 доларів США 00 центів для придбання будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на строк до 22 травня 2020 року.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручилася перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання зобов'язань за Кредитним договором № НАG5GК01270041 від 23 травня 2006 року.

23 травня 2006 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_11 було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_11 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність на умовах купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. за реєстровим № 2480.

23 травня 2006 року між іпотекодержателем - АТ КБ «ПриватБанк» та іпотекодавцем - ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки № НАG5GК01270041, предметом якого є вказаний будинок, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. за реєстровим № 2483.

Згідно з розділом Договору іпотеки від 23 травня 2006 року № НАG5GК01270041 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Отже, ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» в договорі передбачили застереження про продаж іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

На укладення Договору іпотеки від 23 травня 2006 року № НАG5GК01270041 ОСОБА_1 надала свою згоду, про що міститься її особистий підпис на цьому договорі та який нею не оспорюється.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Установлено, що право вимоги за Договором іпотеки від 23 травня 2006 року № НАG5GК01270041 перейшло до ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за договорами про іпотечні кредити, посвідченого 19 лютого 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстровим № 351, 352.

04 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 178.

15 липня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В. за реєстровим № 907 посвідчено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_14 купив житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, житловою площею 8,8 кв. м., загальною площею 53,5 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0491 га, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_1).

Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.

Таким чином, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, набутого у позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Право власності ОСОБА_5 на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, житловою площею 8,8 кв. м., загальною площею 53,5 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0491 га, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_1), належним чином зареєстровано, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 12-12 т.2).

На час постановлення ухвали Апеляційним судом Харківської області реєстрація права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, позивачем оскаржена не була.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року (провадження № 61-30869св18), в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк»,Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі (Ukraine Mortgage Loan Finance NO 1 PLC), Ti-Eм-Еф Трасті Лімітед (TMF Trustee Limited), ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_15, про визнання договору купівлі-продажу недійним, відмовлено.

З огляду на викладене, підстав для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності Ѕ частину житлового будинку загальною площею 53,5 кв. м. з господарськими будівлями та спорудою, а саме - ганком літ. «а2», льохом літ. «Е», гараж літ. «Ж», сараєм літ. «З», лазнею літ. «И», зливною ямою № 6, огорожею № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у суду першої інстанції, з висновком якого погодився в цій частині суд апеляційної інстанції, не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти перший, четвертий частини першої статті 376 ЦПК України).

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року, додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року, ухвала Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмови в позові ОСОБА_1 про визнання права власності Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_5, якого не було залучено до участі у справі в якості належної особи, правого значення не мають з огляду на те, що в договорі передбачено застереження про продаж іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку. До того ж, на час ухвалення заочного рішення ОСОБА_5 не набув статусу власника домоволодіння АДРЕСА_1.

В іншій частині заочне рішення не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалося.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір в розмірі 3 113 грн. 39 коп. за подання апеляційної скарги ОСОБА_5 документально підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 25 т. 2).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, сума в розмірі 3 113 грн. 39 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 8, 376 ч. 1 п. п. 1, 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року, додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 - відмовити.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 3 113 грн. 39 коп. (три тисячі сто тринадцять грн. 39 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 травня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова