РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/18450/18

Провадження № 2/643/2034/19

12.04.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Буава Мзія Єфремівни, ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Московського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення позивача,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між АКБ «УКРСОЦБАНК» і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 820/2-27/21/04-6/099. У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором між банком і ОСОБА_2 07.06.2006 року укладено іпотечний договір № 831/4/27/31/6-198, за яким ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, належну йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2006 року. Свої зобов'язання за договором кредиту відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2012 року задоволено позовні вимоги АКБ «УКРСОЦБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В процесі виконання рішення суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 та за результатами електронних торгів переможцем став ОСОБА_7, про що свідчить протокол електронних торгів № 287872. В подальшому, 24.07.2018 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач купив спірну квартиру. 17.08.2018 року позивач вручив відповідачам письмову вимогу про виселення у місячний строк з квартири. Проте, відповідачі та члени їх сім'ї продовжують проживати у спірній квартирі. Таким чином, позивач вважає, що відповідачі порушують його права як власника квартири. За таких обставин, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 11.03.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_6 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 11.03.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_6 про зупинення провадження.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 11.03.2019 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_6 про залучення третьої особи.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Відповідачами у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, надав суду висновок про недоцільність виселення малолітніх дітей зі спірної квартири, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив врахувати наданий висновок органу опіки та піклування.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між АКБ «УКРСОЦБАНК» і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 820/2-27/21/04-6/099. У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором між банком і ОСОБА_2 07.06.2006 року укладено іпотечний договір № 831/4/27/31/6-198, за яким ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно-квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, належну йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2006 року, придбану за кредитні кошти. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2012 року задоволено позовні вимоги АКБ «УКРСОЦБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В процесі виконання рішення суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, за результатами яких предмет іпотеки реалізовано на електронних торгах, переможцем останніх став ОСОБА_7, про що свідчить протокол електронних торгів № 287872 від 28.09.2017 року.

24.07.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод шляхом виселення відповідачів та вселення позивача.

Позивач не має можливості вселитися у належну йому на праві власності квартиру, оскільки в ній проживають відповідачі зі своєю сім'єю.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

17.08.2018 року позивач вручив відповідачам вимогу про виселення, в якій запропонував відповідачам добровільно звільнити житлове приміщення за адресою:м. Харків, АДРЕСА_4, протягом місяця з дня отримання вимоги. Дану вимогу відповідачі отримали 17.08.2018 року.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, та підтверджується письмовими доказами, відповідачі без законних на те підстав проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, чим перешкоджають позивачу у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном, а тому є всі підстави для виселення відповідачів з даної квартири, без надання іншого жилого приміщення та вселення позивача у зазначену квартиру.

При вирішенні питання про виселення малолітніх дітей зі спірної квартири судом враховано наступне.

За ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» - охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до статті 18 Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а право дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, а саме квартирою № 34 в буд. 45 по вул. Героїв Праці в м.Харкові шляхом вселення ОСОБА_1 у вказану квартиру.

Виселити ОСОБА_2, Буава Мзія Єфремівну з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житлового приміщення.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_6 разом з неповнолітніми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, Буава Мзія Єфремівни, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2819 гривні 20 копійок - по 704 грн.80 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 26, кв. 202.

Відповідач: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, мешкає за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 45, кв. 34.

Відповідач: Буава Мзія Єфремівна, мешкає за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 45, кв. 34.

Відповідач: ОСОБА_3, мешкає за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 45, кв. 34.

Відповідач: ОСОБА_6, мешкає за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 45, кв. 34.

Суддя: Н.В.Єрмак