ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Харків

справа № 643/16788/17

провадження №22-ц/818/1772/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 05 червня 2018 року о 10 годині 45 хвилин у складі судді Сиротникова Р.Є.,

УСТАНОВИВ:

28.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому після уточнень та доповнень у січні 2018 року та лютому 2018 року (а.с. 14-15, 33-34) просив відновити порушене право шляхом поновлення дії договору від 25.11.2015, зобов`язати акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (надалі АТ «ПроКредит Банк») виплатити безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 600 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1200 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.11.2015 між ним та АТ «ПроКредит Банк» (надалі Банк) був укладений депозитний договір. Відповідно до пункту 2.5 даного договору Банк гарантував незмінність процентної ставки на протязі усієї дії договору. 25.11.2016 позивач дав згоду на зменшення процентної ставки. На цих умовах строк дії договору пролонговано без змін незмінності вже нової ставки на наступний рік. Підпису позивача під новим договором Банк не вимагав. ОСОБА_1 погодився з його умовами в усній формі. У червні 2017 Банк в односторонньому порядку змінив свої зобов`язання про незмінність умов договору чим значно погіршив умови отримання ним відсотків по депозиту, а саме, ввів плату у розмірі 100 грн. щомісячно за обслуговування рахунку та утримував зазначену плату з у період з червня по листопад 2017 року. 07.06.2017 та 04.09.2017 позивач звернувся до Банку з незгодою з новими умовами договору та просив припинити порушення його прав, проте позитивної відповіді не отримав. Він є людиною похилого віку, пенсіонером, тому безпідставне утримання з нього 100 грн. щомісячно створює для нього надмірний тягар. Позивач вважає, що Банк грубо порушив його права та проігнорував вимоги закону, що змусило його хвилюватися та завдавати додаткових зусиль для поновлення порушених прав. Значеними діями Банк завдав йому моральної шкоди у розмірі 1200 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Банку на користь позивача сплачену комісію за обслуговування рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 500 грн. за період з 01.05.2017 по 10.04.2018. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Банку судові витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 640 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до виписки з рахунку, наданої АТ «ПроКредит Банк» від 10.04.2018, з ОСОБА_1 стягнуто комісію за обслуговування рахунку у розмірі 500 гривень. При визначенні комісії за обслуговування поточних рахунків, позивач фактично був змушений сплачувати за послуги, якими не користувався, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовив, оскільки позивачем не надано доказів про погіршення стану його здоров`я, внаслідок порушення його прав АТ «ПроКредит Банк».

В апеляційній скарзі АТ «ПроКредит Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач користувався широким колом банківських послуг, що надавались відповідачем, і мав обов`язок сплачувати комісію за надання таких послуг відповідно до Генерального договору та Тарифів Банку. Відповідно до ч.14 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Позивач був належно повідомлений про зміни в порядку обслуговування фізичних осіб в Банку, достроково припинити відносини з Банком позивач не побажав. Виходячи з зазначеного, комісія за обслуговування поточного (карткового) рахунку у розмірі 100 грн на місяць вважалась погодженою між Банком та Клієнтом і списувалася з поточного (карткового) рахунку позивача протягом строку надання йому послуг з обслуговування рахунку до дати закриття останнього з рахунків - 27.11.2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на відповідність рішення суду законодавству України, просить відмовити АТ «ПроКредит Банк» у задоволенні його вимог та прийняти рішення на його користь. В обґрунтування своєї позиції вказує, що Банк протиправно в односторонньому порядку змінив умови укладеного та діючого договору. Суд безпідставно не задовольнив його позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, що виявилася у втраті часу на листування з АТ «ПроКредит Банк», на підготовку документів для судів, участь у судових засіданнях, затримкою з підготовкою до випуску його книги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 25.11.2015 між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до Генерального договору від 07.10.2013, за умовами якої вкладник передає банку, а банк приймає в управління грошові кошти в сумі 60 000 гривень на строк розміщення - 366 днів, з 25.11.2015 по 25.11.2016 зі сплатою 23% річних (надалі Договір, а.с. 6).

25.11.2016 договір строкового банківського вкладу був припинений із закінченням строку розміщення вкладу, а кошти вкладу були перераховані на поточний (картковий) рахунок позивача № НОМЕР_2 ( а.с. 160).

Того ж дня за допомогою системи електронного банкінгу для приватних клієнтів позивач відкрив у відповідача депозитний рахунок № НОМЕР_3 і розмістив на ньому 60 000 грн. на 12 місяців під 17,5% річних (а.с. 161).

01.06.2017 року Банк змінив порядок обслуговування фізичних осіб, а саме впровадив комплексне банківське обслуговування, що включає в себе: відкриття поточного ( карткового рахунку); випуск платіжної картки VIZA; відкриття ощадного рахунку FleksSave; активація електронного банкінгу та SMS інформування. Водночас вносилися зміни до Тарифів на обслуговування фізичних осіб, згідно яких була запроваджена щомісячна комісія за обслуговування поточного ( карткового) рахунку у розмірі 100 грн. на місяці, якщо валюта рахунку гривня.

07.06.2017 до ПАТ «ПроКредит Банк» надійшов лист від ОСОБА_1 , у якому він просив не розповсюджувати щомісячне стягування грошей за не потрібні йому операції на дію на договору, укладеного з ним (а.с. 19).

У своїй відповіді від 26.06.2017 Банк повідомив позивача про те, що з 1 червня 2017 року запроваджуються зміни у порядку обслуговування фізичних осіб. Оновлений порядок обслуговування передбачає, що всім клієнтам пропонується базовий набір послуг для здійснення обслуговування в АТ «ПроКредит Банк». Також з червня 2017 року вводиться щомісячна комісія за обслуговування поточного (карткового) рахунку, яка буде складати 100 гривень за місяць. Якщо для клієнта запроваджені зміни є неприйнятними, Банк просив звернутись до відділення банку до 30 червня 2017 року й оформити закриття рахунків (а.с. 20).

01 вересня 2017 року до ПАТ «ПроКредит Банк» надійшов лист від ОСОБА_1 , у якому він просив залишити дію його договору без змін та повернути йому незаконно вилучену частину його доходу (а.с. 22).

У своїй відповіді від 27.09.2017 Банк повідомив заявника про те, що подання листа про незгоду з тарифами не має наслідком скасування для нього комісії, оскільки така комісія є обов`язковою платою за обслуговування рахунків у банку, про введення якої його завчасно повідомлено. Також відповідачу повторно повідомлено про те, що у разі незгоди з комісією, він може звернутись до банку з заявою про закриття рахунків (а.с. 23).

27.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ПроКредит Банку» з заявою по розірвання додаткової угоди до генерального договору щодо надання послуги з відкриття та обслуговування ощадних рахунків від 24.11.2016 та закрити ощадний рахунок № НОМЕР_4 (а.с. 47).

Відповідно до виписки з рахунку, наданої ПАТ «ПроКредит Банк» від 10.04.2018, з ОСОБА_1 стягнуто комісію за обслуговування рахунку у розмірі 500 гривень ( а.с. 41-42).

Згідно ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти до неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 14 ст. 47 Закону України № 2121-III від 07.12.2000 «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до п.2.4.1 п. 2.4 Генерального договору про надання банківських послуг фізичним особам в ПАТ «ПроКредит Банк» (а.с. 116 - 154) усі зміни до Генерального договору та/або Тарифів та/або Операційного регламенту в період його дії вносяться за погодженням сторін, яке може відбуватись в наступному порядку: Банк інформує Клієнта за 15 календарних днів до дати введення в дію змін шляхом зазначення інформації про зміни у виписці про стан рахунку та/або шляхом розповсюдження інформації про зміни у виписці про стан рахунку та/або шляхом розповсюдження інформації (повідомлень) засобами системи електронного банкінгу е-Banking, та/або шляхом розповсюдження інформації поштою, та/або через розміщення відповідних повідомлень/змін до Генерального договору в приміщенні операційного та/або касового відділів Банку (його відділень), та/або розміщення інформації на Сайті Банку. Якщо до дати введення в дію змін Клієнт не надав Банку письмових заперечень, то зміни вважаються прийнятими. У разі отримання Банком письмового заперечення Клієнта до дати введення в дію змін, таке заперечення вважатиметься пропозицією Клієнта достроково розірвати Генеральний договір. Датою розірвання Генерального договору вважатиметься дата підписання Банком письмової згоди на це, яка відправляється Клієнту.

ПАТ «ПроКредит Банк» виконало зазначені умови договору шляхом розміщення 26.04.2017 року вказаної інформації на офіційному сайті Банку, відправлення 05.05.2017 року відповідної інформації шляхом персонального SMS повідомлення на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , що підтверджується даними скріншоту сайту та звітом по номеру телефону (а.с. 165 - 166). Про отримання зазначеного повідомлення ОСОБА_1 зазначає у своєму зверненні до Банку від 07.06.2017 (а.с. 167).

Тобто до дати введення в дію змін до Тарифів обслуговування карткових рахунків (до 01.06.2017) позивач не надав Банку письмових заперечень щодо незгоди з новими Тарифами, тому підстави для розірвання укладеного між сторонами у справі Договору були відсутні.

Крім цього, у надісланих до Банку заявах, листах до 27.11.2017 позивач також не висловлював бажання припинити відносини з Банком шляхом дострокового розірвання Договору. Таким чином, відповідно до вищезазначених умов Генерального договору, комісія за обслуговування поточного (карткового) рахунку у розмірі 100 грн на місяць вважалася погодженою між Банком та Клієнтом і списувалася з поточного (карткового) рахунку протягом строку надання йому послуг.

З огляду на вищевикладене судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 , висновки суду про незаконність дій Банку суперечить встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 18 Закону України № 1023-XII від 12.05.1991 «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Застосовуючи до спірних правовідносин вищезазначену правову норму, суд не обґрунтував в чому полягала несправедливість умови Договору про зміну Тарифів на обслуговування. Висновок суду про те, що позивач не користувався послугами з обслуговування карткового рахунку і тому сплата за ці послуги є несправедливою умовою договору є припущенням.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином позивач повинен гнадати докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

В дійсному цивільному спорі протиправність дій Банку щодо стягнення з позивача комісії за обслуговування карткового рахунку не доведена, тому підстави для задоволення позову про відшкодування завданої йому моральної шкоди відсутні.

За таких обставин, суд погоджується із доводами апеляційної скарги АТ «ПроКредит Банк» і вважає, що рішення суду першої інстанції належить скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав (ч.3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір»).

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги АТ «ПроКредит Банк» судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн 113 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 00000005 від 13 липня 2018 року (а.с.113), належить компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Про Кредит Банк» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Про Кредит Банк» про відновлення порушених прав відмовити.

Судовий збір, сплачений акціонерним товариством «ПроКредит Банк» при подачі апеляційної скарги у розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок, компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

І.С. Сащенко