ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» липня 2019 року

м. Харків

справа № 613/38/19-ц

провадження № 22ц/818/3362/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Харківській області на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року в складі судді Уварової Ю.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року поштою Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконного вилову водних живих ресурсів.

Позовна заява мотивована тим, що Державною екологічною інспекцією у Харківській області під час проведення операції «Нерест-2018» 04 травня 2018 року здійснено виїзд на територію Богодухівського району Харківської області, за результатами якого виявлено факт того, що ОСОБА_1 на території Матвіївського водосховища Богодухівського району здійснив браконьєрський вилов водних живих ресурсів за допомогою заборонених знарядь лову (сіток) у нерестовий період у загальній кількості 307 екземплярів відповідно до опису.

Вказала, що ОСОБА_1 незаконно добув 34 окуня, 14 йоржа, 41 линя, 213 плотви, 2 щуки та 3 карася.

Зазначила, що у зв`язку з вчиненням незаконних дій проти водних живих ресурсів, Інспекцією щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 000712 від 04 травня 2018 року за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 4 статті 85 КУпАП.

Вказала, що 23 липня 2018 року Богодухівським районним судом Харківської області прийнято постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, у зв`язку з наявністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 249 КК України. Матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності направлено начальнику Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області для забезпечення прийняття рішення в порядку статей 214-216 КПК України.

Зазначила, що з мотивувальної частини вказаної постанови суду вбачається встановлення факту заподіяння шкоди державі саме ОСОБА_1

Вказала, що у діях ОСОБА_1 наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправна поведінка, яка виражається у браконьєрському вилові водних живих ресурсів забороненим знаряддям лову; безпосередній причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; вина відповідача полягає у протиправних діях, що підтверджується наявними у справі доказами.

Зазначила, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 знищено природні ресурси, чим заподіяно державі збитки у розмірі 24 531,00 грн.

Вказала, що з метою добровільного відшкодування вказаних збитків, Інспекцією пред`явлено претензію № 81 від 11 травня 2018 року, яка направлялась на адресу відповідача, однак залишена без задоволення.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 24 531,00 грн., а також судовий збір на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року у задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Харківській області - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державна екологічна інспекція у Харківській області подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що на підставі презумпції вини завдавача шкоди Інспекція не повинна доводити наявність вини відповідача, та обов`язок спростувати таку презумпцію покладено саме на нього; що відповідач не оскаржував у судовому порядку дій Інспекції по нарахуванню шкоди та пред`явлення претензії; що розмір завданої відповідачем шкоди не спростовано, інший розрахунок не надано.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Харківській області необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що не встановлено обставин щодо притягнення/не притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за завдану ОСОБА_1 шкоду державі, що виразилася у вилові водних живих ресурсів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Харківській області від 16 квітня 2018 року №89 на території м. Харкова та Харківської області з 16 квітня по 28 червня 2018 року проводилась операція «Нерест-2018» з метою посилення державного нагляду (контролю) за охороною, використанням, відтворенням водних біоресурсів під час заборони на вилов риби у весняно-літній нерестовий період (а. с. 4, 5).

04 травня 2018 року о 09:30 ОСОБА_1 , перебуваючи на території Матвіївського водосховища у Богодухівському районі Харківської області, здійснював у нерестовий період незаконний вилов водних живих ресурсів (риби) за допомогою заборонених знарядь лову, а саме сіток риболовецьких у наявності дві штуки з розміром вічка 30х30 мм, загальною довжиною 120 м, чим порушив пункт 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства, та за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 4 статті 85 КУпАП, про що державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Євтушенком О.А. складено протокол про адміністративне правопорушення №000712 від 04 травня 2018 року. У протоколі також зазначено, що внаслідок незаконного вилову риби державі заподіяно шкоду. З протоколом ОСОБА_1 згоден, що підтверджується його підписом (а.с. 9).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №000712 від 04 травня 2018 року складено опис знарядь незаконного добування (заготівлі) природних ресурсів, плавучих, транспортних засобів, зброї та боєприпасів, природних ресурсів або продукції, що з них вироблена, спеціальних документів, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 вилучено водні ресурси без ознак життя, а саме: окунь у кількості 34 штуки, йорж - 14 штук, линь - 41 штука, плотва - 213 штук, щука - 2 штуки, карась - 3 штуки, всього найменувань - 307 штук (а. с. 6).

Зазначений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 4 статті 85 КУпАП щодо ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 221 КУпАП 07 травня 2018 року направлено на розгляд до Богодухівського районного суду Харківської області.

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 14 червня 2018 року у справі №613/604/18 адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 4 статті 85 КУпАП повернуто до Державної екологічної інспекції у Харківській області для належного оформлення (а. с. 11).

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 27 червня 2018 року у справі №613/604/18 адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 4 статті 85 КУпАП повернуто до Державної екологічної інспекції у Харківській області на доопрацювання (а. с. 12).

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 23 липня 2018 року у справі №613/604/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої частиною 4 статті 85 КУпАП - закрито; матеріали справи про адміністративне правопорушення направлено начальнику Богодухівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області для забезпечення прийняття рішення в порядку статей 214-216 КПК України (а. с. 13).

З розрахунку шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок браконьєрського вилову водних живих ресурсів із браконьєрських засобів лову на території Матвіївського водосховища Богодухівського району Харківської області, виконаного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Євтушенком О. А. вбачається, що ОСОБА_1 заподіяно збитків на загальну суму 24 531,00 грн., з яких: у зв`язку з виловом окуня у кількості 34 штук - 578,00 грн., йоржа у кількості 14 штук - 238,00 грн., линя у кількості 41 штуки - 4879,00 грн., плотви у кількості 213 штук - 18 105,00 грн., щуки у кількості 2 штук - 680,00 грн. та карася сріблястого у розмірі 3 штук - 51,00 грн. (а. с. 8).

11 травня 2018 року Державною екологічною інспекцією у Харківській області направлено на адресу ОСОБА_1 претензію щодо сплати 24 531,00 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями з вилову водних живих ресурсів, у добровільному порядку, яка отримана ОСОБА_1 15 травня 2018 року. Проте, зазначену суму коштів відповідачем не сплачено.

Відповідно до положень статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

За змістом статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, щодо раціонального і економного їх використання, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, виснаженню природних ресурсів та негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини 1 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами частин 4, 5 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Законом України «Про тваринний світ» передбачено, що об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є: дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі (абзац другий частини першої статті 3).

Громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу (абзац п`ятий частини другої статті 10).

Відповідно до вимог частини 1 статті 34 Закону України «Про тваринний світ» користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу.

Згідно зі статтею 52-1 Закону України «Про тваринний світ» для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом.

За змістом статті 63 цього Закону порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть, зокрема, особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища (абзац четвертий частини другої статті 63).

Підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також, за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 4 статті 63 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209 затверджені такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів.

У статті 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» зазначено, що добування (вилов) це вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.

Відповідно до пунктів 3.15, 4.11 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 28 квітня 1999 року за № 269/3562, забороняється: лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї, промислових і інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань.

Аналіз наведених спеціальних правових норм у галузі охорони навколишнього середовища дає підстави для висновку про те, що незаконне вилучення водних біоресурсів, у тому числі, і риби із середовища їх перебування, є окремим видом правопорушення, за яке передбачена, зокрема, матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди згідно визначених розмірів (такс).

Водночас, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 червня 2019 року у справі № 154/2094/16-ц (провадження № 61-12781св18).

За приписами частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали справи свідчать про те, що факт протиправної поведінки ОСОБА_1 , який здійснював у нерестовий період незаконний вилов водних живих ресурсів (риби) за допомогою заборонених знарядь лову, підтверджується лише протоколом про адміністративне правопорушення №000712 від 04 травня 2018 року.

Проте, дії уповноважених осіб щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують для неї правових наслідків.

Відповідного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 (провадження № 11-1434апп18).

Разом з тим, відомостей щодо притягнення ОСОБА_1 у зв`язку з вчиненням вказаних дій до відповідальності за адміністративне правопорушення чи до кримінальної відповідальності матеріали справи не містять.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 23 липня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої частиною 4 статті 85 КУпАП - закрито; матеріали справи про адміністративне правопорушення направлено начальнику Богодухівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області для забезпечення прийняття рішення в порядку статей 214-216 КПК України.

Постанова мотивована тим, що у виявленому порушенні є ознаки кримінального правопорушення, тому, матеріали справи необхідно направити органу досудового розслідування для проведення відповідної перевірки.

При цьому, у мотивувальній частині постанови вказано, що направляючи справу до відділу поліції для проведення перевірки, суд заздалегідь не вирішує питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінально караного діяння, а також про правову кваліфікацію його діянь, оскільки з`ясування всіх обставин у справі, зокрема, щодо наявності умислу, вини, причинно-наслідкового зв`язку та надання правильної кваліфікації дій можливо лише на підставі оцінки доказів, які можуть бути отримані процесуальним шляхом в ході проведення досудового розслідування (а .с. 13).

Відомостей щодо проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_1 та ухвалення щодо нього відповідного вироку суду матеріали справи не містять, та до суду апеляційної інстанції їх також не надано.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, правильно встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не зазначено правових підстав для стягнення шкоди з відповідача та не доведено належними і допустимими доказами його протиправної поведінки та вини у спричиненні шкоди навколишньому природному середовищу.

Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито, результатів розгляду матеріалів про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності матеріали справи не містять, та висновку щодо кваліфікації його дій та наявності вини у вчиненні правопорушення судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не висловлено, підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати шкоду, завдану державі внаслідок незаконного вилову водних живих ресурсів, не вбачається.

При цьому, Державна екологічна інспекція у Харківській області не позбавлена можливості подати цивільний позов про відшкодування шкоди у межах кримінального провадження або звернутися з окремим позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, у разі притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції на те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 1166 ЦК України, оскільки вони врегульовані нормами природоохоронного законодавства, є помилковими, оскільки зазначена норма ЦК України є загальною та підлягає застосуванню до всіх цивільних правовідносин щодо відшкодування шкоди.

Проте, такий висновок суду не вплинув на правильне вирішення справи в цілому.

Посилання позивача на статтю 1172 ЦК України, згідно якої юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником, під час виконання ним своїх трудових обов`язків, дійсно є безпідставними, оскільки відповідних обставин у даній справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги Державної екологічної інспекції у Харківській області щодо того, що відповідачем подано заперечення на позов, які по суті є відзивом, однак на адресу Інспекції вони не надходили, чим порушено норми процесуального права та принцип змагальності, до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_1 подано не відзив, а заяву, у якій він просив розглядати справу за його відсутності та виклав свої заперечення проти позову, до якої не застосовуються вимоги ЦПК України щодо направлення її учасникам справи, як до відзиву. При цьому, нових доказів до цієї заяви, з якими б не був ознайомлений позивач, відповідачем не надано, що свідчить про відсутність порушення принципу змагальності.

Посилання в апеляційній скарзі щодо того, що неприйняття судом у якості доказу вини ОСОБА_1 постанови суду про закриття провадження, роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень без зазначення прізвища, імені та по батькові особи, є безпідставним; що на підставі презумпції вини завдавача шкоди Інспекція не повинна доводити наявність вини відповідача, та обов`язок спростувати таку презумпцію покладено саме на нього, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки зазначеною постановою лише закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та суд окремо вказав про те, що заздалегідь не вирішує питання про доведеність його вини у вчиненні кримінально караного діяння, а також про правову кваліфікацію його діянь.

Твердження Державної екологічної інспекції у Харківській області щодо того, що відповідач не оскаржував у судовому порядку дії Інспекції по нарахуванню шкоди та пред`явлення претензії є безпідставними, оскільки особа має право обирати способи захисту своїх прав на власний розсуд, та сам факт того, що відповідач не оскаржував дії Інспекції за умов не притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності не свідчить про наявність підстав для покладення на нього матеріальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що розмір завданої відповідачем шкоди не спростований, інший розрахунок не наданий, не мають значення для вирішення спору, оскільки за відсутності складу цивільного правопорушення з`ясування питання щодо розміру відшкодування є безпідставним.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 23 липня 2019 року.