Провадження №2/760/5846/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Найда О.І. про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини за заповітом та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить визнати недійсною заяву ОСОБА_1 від 29.01.2015 про відмову від прийняття належної йому частини спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , а саме Ѕ квартири АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 та визначити ОСОБА_1 додатковий строк на прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 від 18.02.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Так, предметом спору є визнання недійсною заяви позивача від 29.01.2015 про відмову від прийняття належної йому частини спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , а саме Ѕ квартири АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , та визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 від 18.02.2012.

Як вбачається з матеріалів позову, спадщиною є Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до Солом`янського району міста Києва, а відноситься до Голосіївського району міста Києва.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України та п.п. 42, 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з цього та предмету позову, справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва.

З точки зору закону виключна територіальна підсудність встановлюється законодавцем з метою вирішення спору конкретним, прямо передбаченими у законі судами.

В такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Виходячи з цих обставин, звернення позивача до Солом`янського районного суду м. Києва недопустимо з точки зору ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи, непідсудність даної справи Солом`янському районному суду м. Києва, згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України справа підлягає передачі до Голосіївського районного суду міста Києва.

Керуючись ч.1 ст. 30, п.1 ч.1 ст.31, 32 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Цивільну справу 760/15717/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Найда О.І. про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини за заповітом та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, передати на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14-а), за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: