справа № 274/2140/17
провадження № 2/0274/256/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.07.19 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою, -
24.05.2017 ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до ОСОБА_2 , і просила визнати за нею та за відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити в її користування кімнату площею 17,6 кв.м. з виходом на балкон, кладову площею 0,7 кв.м., а в користування відповідача виділити кімнату площею 12,4 кв.м.. кладову площею 0,6 кв.м.. Кухню, ванну кімнату, санвузол, коридор залишити в спільному користуванні. Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати при сплаті судового збору в сумі 1280 грн., отримання в БТІ технічного паспорта на квартиру та довідки про її вартість в сумі 636 грн., витрати на юридичну допомогу в сумі 800 грн..
В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що квартира АДРЕСА_1 є їх з відповідачем спільним майном подружжя, оскільки придбали вони її перебуваючи в шлюбі. Квартира знаходиться в багатоквартирному будинку, тому розділити її в натурі не можливо. Проживала із дітьми у меншій кімнаті. З 2014 року за погодженням із відповідачем вона із дітьми займала більшу кімнату. На даний час вона з донькою проживає в кімнаті площею 17,6 кв.м., відповідач займав кімнату площею 12,4 кв.м., проте вже рік в квартирі не проживає із власної ініціативи. Дозволив сину жити в тій кімнаті. При винесенні рішення просить врахувати порядок користування квартирою, який склався між ними в добровільному порядку.
В судове засідання сторони не з`явились.
Представник позивачки - ОСОБА_3 в наданій письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу в його відсутності.
Відповідач в наданому відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачка ніколи не намагалась вирішити спірне питання в позасудовому порядку. Позивачка разом з донькою тривалий час проживає однією сім`єю з іншим чоловіком, ведуть спільне господарство, мають житлове приміщення, а тому необхідності у пред`явлені даного позову не має. Вказує, що він є учасником бойових дій в зоні АТО, користується пільгами, в тому числі в разі звернення до суду(а.с. 23-25, 30).
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 26.09.1998 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 14.08.2012 розірвано.(а.с. 8).
11 серпня 2003 року, позивачка ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.09.2003 на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2003, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Згідно довідки МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева за № 577 від 25.04.17, в квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , 1999 р.н., колишній чоловік ОСОБА_2 1972 р.н., та дочка ОСОБА_5 2008 р.н.(а.с. 14).
Відповідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).
Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Зважаючи, що жоден з подружжя не просив визнати за ними права на квартиру та не вніс кошти на депозитний рахунок суду, слід визнати за кожним ідеальні частки у праві власності на квартиру без її реального поділу, залишивши квартиру у їх спільній частковій власності.
Що стосується встановлення порядку користування квартирою, суд зазначає наступне.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п. 6 постанови його Пленуму від 4 жовтня 1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями квартири.
За ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Суд зважає на вказані положення закону, поряд з тим вважає, що позов про встановлення порядку користування квартирою за умов, запропонованих позивачкою підлягає до задоволення, оскільки відповідач інших варіантів не пропонував, а значить погодився саме з таким порядком користування квартирою, а іншим чином встановити порядок користування квартирою, з тим, щоб частки кожного із співвласників були рівними не представляється можливим, оскільки кімнати мають різну площу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами.
Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1280.00 грн., та 800 грн. при отриманні юридичної допомоги, понесення яких підтверджено документально(а.с. 2, 3, 4).
Що стосується сплачених позивачкою 636 грн. за роботу, послуги БТІ (а.с.17), на думку суду, такі витрати не є такими, що пов`язані з розглядом справи у розумінні ст. 133 ЦПК України, а тому не підлягають стягненню.
У посвідченні яке відповідач, ОСОБА_2 , долучив до матеріалів справи зазначено, що його пред`явник має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Законом не передбачено пільг для даної категорії осіб при розгляді справ про поділ майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою.
Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, та отриманні послуг юридичної допомоги(а.с. 2, 3, 43).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 259, 263- 265, 268, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою задовольнити.
Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , залишивши квартиру у їх спільній частковій власності.
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:
- Виділити в користування ОСОБА_1 кімнату площею 17,6 кв.м. з виходом на балкон, кладову площею 0,7 кв.м.;
- В користування ОСОБА_2 виділити кімнату площею 12,4 кв.м. кладову площею 0,6 кв.м.
- Кухню, ванну кімнату, санвузол, коридор залишити в спільному користуванні.
Стягнути з ОСОБА_2 (ід. код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , 1280.00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, та 800 грн. витрат понесених нею при отриманні юридичної допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст рішення виготовлено 02.07.2019 року.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн.номер НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 .
Головуючий суддя О.В.Замега