Справа № 473/3046/18
Провадження № 22-ц/812/569/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

без участі осіб, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2019 року, ухваленого у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Вуївим О.В., вступна та резолютивна частини проголошені цього ж дня, повний текст складено 21 січня 2019 року, у цивільній справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації частки у праві спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И В

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації частки у праві спільної сумісної власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що з 10 жовтня 1997 року по 18 травня 2018 року вона та ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За період шлюбних відносин ними придбано автомобіль SKODA FABIA» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1

18 серпня 2017 року, після фактичного припинення сімейних відносин, відповідач, без згоди позивачки, розпорядився спільним майном відчуживши його ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, спірним автомобілем відповідач розпорядився самовільно, не компенсував її частину вартості вказаного майна, та уточнивши свої позовні вимоги, остаточно просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля у сумі 57 662,64 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2019 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав на нього апеляційну скаргу в обґрунтування якої вказував, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, відхиливши апеляційну скаргу. При цьому вказувала, що автомобіль є спільною сумісною власність подружжя, проте відповідач самочинно, без її згоди розпорядився спірним автомобіль, відчуживши його іншій особі. Твердження відповідача про продаж автомобіля за її згоди та використання коштів в інтересах сім`ї не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, його відчуження здійснено без попередньої згоди з дружиною, а тому на користь позивачки підлягає стягнення Ѕ вартості даного автомобіля.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя Ѕ частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1997 року, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року розірвано.

Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 14).

За час спільного проживання, а саме 10 листопада 2011 року подружжя придбало автомобіль «SKODA FABIA» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до договору купівлі-продажу наявного в матеріалах справи, 18 серпня 2017 року відповідач відчужив автомобіль ОСОБА_4 . (а.с. 61).

З висновку експертного дослідження вбачається, що ринкова вартість спірного автомобіля на дату продажу становить 115 325 грн. 28 коп. (а.с.65,66).

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до ч.ч1.2 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю. Проте відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки, як другого з подружжя.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час продажу автомобіля позивач надавала свою згоду на його відчуження, а кошти отримані від реалізації автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї є необґрунтованими, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження цих обставин відповідач у силу ст.ст. 77,78,79 ЦПК України суду не надав. Більш того таке спростовується матеріалами справи.

Як вбачається із рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року у справі №473/1111/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, на час розпорядження транспортним засобом сторони не підтримували жодних відносин, оскільки з 2017 року припинили сімейні відносини, не мешкали за однією адресою та не вели спільного господарства, і такі обставини визнано відповідачем.

Хоча судом першої інстанції уточнений позов ОСОБА_2 і прийнято з порушення вимог ст.49 ЦПК України, проте таке не вплинуло на права ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги зменшено з врахуванням наданих доказів дійсної вартості автомобіля на час його відчуження, так як при зверненні з позовом позивач не мала відомостей на підтвердження такого, та не може бути підставою для скасування судового рішення.

В силу ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. А відтак аргументи апеляційної скарги щодо необхідності встановлення обсягу спільно нажитого майна при вирішенні даного спору є безпідставними і не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Питання щодо поділу, за наявності іншого спільного майна подружжя, не позбавляє права сторін звернутися до суду з новим позовом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а аргументи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування цього рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

__________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 08 травня 2019 року.