КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22ц/824/6626/19 головуючий у 1 інстанції: Леонтюк Л.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10 січня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3, зацікавлена особа Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду і просив встановити факт того, що заявник, ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначив, що після смерті батька заявнику було відмовлено нотаріусом у задоволенні заяви про прийняття спадщини з тих підстав, що в особистих документах заявника та документах його батька по різному зазначене ім»я батька: «ОСОБА_5», «ОСОБА_6», «ОСОБА_7», що викликало у нотаріуса сумнів у родинних стосунках заявника ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 10.01.2017 року заява задоволена /а.с.42-44/.

Судовим рішенням встановлений факт, що заявник ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, не заперечуючи проти ухваленого рішення по суті, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10.01.2017 року з тих підстав, що він не був залучений судом першої інстанції для участі у розгляді справи, а також зазначив, що експертний висновок, на який послався суд є недійсним, оскільки експерт Л.О. Андрієнко, який його виконав, не внесений до Державного реєстру атестованих судових експертів, що не узгоджується з вимогами п.2 ст.53 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення), де йдеться про те, що, як експерт, може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Скаржник також послався на те, що в даному випадку має місце спір про право, оскільки встановлення даного факту було необхідне заявникові не для безспірного прийняття спадщини, а для подальшого звернення до суду з позовом про скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих нотаріусом на ім'я скаржника.

Крім того, скаржник зазначив, що заявник ОСОБА_3 у своїй заяві просив встановити факт родинних відносин, що передбачено п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, а суд неправомірно послався на встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та залишення заяви без розгляду з таких підстав.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, виданого 22.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві від 22.10.2014 року /а.с.5/.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2016 року ОСОБА_3 визначено додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, яка, з пояснень заявника, складається з двох земельних ділянок, розташованих на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, заявнику було відмовлено у прийнятті заяви з тих підстав, що відсутні підтвердження родинних стосунків між заявником ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_4.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 звернувся до суду з даною заявою про встановлення факту родинних відносин.

Задовольняючи вимоги заяви у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеності заявником факту родинних відносин з померлим ОСОБА_4.

Проте, колегія суддів у повному обсязі з таким висновком погодитися не може.

Так, як встановлено ч. 1 ст. 234 ЦПК України(в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваного судового рішення) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України(в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваного судового рішення), суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Між тим, відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України(в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваного судового рішення) суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,- залишає заяву без розгляду.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, за змістом роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року,Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогоюпро встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю,постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що метою встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_3 зазначив необхідність в подальшому прийняти спадщину після смерті батька.

Разом з тим, заявник при зверненні з даною заявою приховав від суду факт наявності інших спадкоємців померлого ОСОБА_4, а саме - скаржника ОСОБА_2, який заперечує проти встановлення відповідного факту та на права і обов'язки якого впливає встановлення такого факту.

З доданих до апеляційної скарги документів судом апеляційної інстанції з'ясовано, що встановлення факту родинних відносин було необхідним ОСОБА_3 не для безспірного прийняття спадщини, а для подальшого оспорення свідоцтв про право на спадщину, які були видані нотаріусом іншому спадкоємцеві, про що, зокрема, свідчить подання заявником відповідного позову /а.с. 60-65/.

З огляду на викладене, в даному випадку об'єктивно вбачається наявність спору про право, а саме спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4.

Таким чином, факт, який просить встановити заявник, не може бути встановлений в порядку окремого провадження, а ОСОБА_3 з відповідними вимогами слід звернутися до суду шляхом пред'явлення позову до інших спадкоємців.

Крім того, додатковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції є незалучення судом до участі у справі заінтересованої особи - ОСОБА_2, оскільки згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на викладене та враховуючи наявність обов'язкових підстав для скасування рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10 січня 2017 року, указане судове рішення підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 - залишенню без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України, у зв'язку з виявленням судом спору про право в ході розгляду заяви в порядку окремого провадження.

Керуючись ст.ст.294, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_3 право звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 413 грн. 40 коп.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді