Справа № 301/656/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2019 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючого судді Марковича І.І.

при секретарі Чийпеш А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 21.03.2019 року з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її баба - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку та господарських будівель, розташованих в АДРЕСА_1 За життя спадкодавець залишила заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 Заповіт складено 03.12.1987 року, посвідчено секретарем Довжанської селищної ради ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за № 39. Даний заповіт не змінено та не скасовано. Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 тобто фактично вступила у володіння спадковим майном. Крім позивача спадщину прийняла також її мати - ОСОБА_2, однак вона не претендує на спадкове майно, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за померлою ОСОБА_3 - відсутні.

Спадкодавцю ОСОБА_3 спадкове нерухоме майно належало на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 317, яке видане 21.11.1974 року на підставі рішення № 10 від 22.03.1974 року. Зазначений житловий будинок був зареєстрований у Берегівському міжміському бюро технічної інвентаризації 21.11.1974 року. На даний час оригінал зазначеного свідоцтва відсутній.

При зверненні до приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу у оформленні спадщини позивачу було відмовлено, в зв'язку з тим, що позивач не може надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та господарських будівель, розташованих в АДРЕСА_1 в цілому.

Розгляд справи проведено у відсутності сторін відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України та поданих заяв.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла баба позивачки - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане в с. Довге Іршавськогго району Закарпатської області, актовий запис № 7 / а.с. 5/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку та господарських будівель, розташованих в АДРЕСА_1 За життя спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт на користь позивача ОСОБА_1, який складено 03.12.1987 року, посвідчено секретарем Довжанської селищної ради ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 39. Даний заповіт у виконкомі Довжанської сільської ради не змінено та не скасовано. / а.с. 18/. Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 Крім позивача спадщину прийняла також її мати - ОСОБА_2, однак вона не претендує на спадкове майно, що стверджується поданою нею заявою /а.с. 24/ інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за померлою ОСОБА_3 - відсутні.

Спадкодавцю ОСОБА_3 спадкове нерухоме майно належало на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 317, яке видане 21.11.1974 року виконкомом Довжанської селищної ради на підставі рішення № 10 від 22.03.1974 року. Зазначений житловий будинок був зареєстрований у Берегівському міжміському бюро технічної інвентаризації 21.11.1974 року за № 3. / а.с. 16/. На даний час оригінал зазначеного свідоцтва відсутній.

При зверненні до приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу у оформленні спадщини позивачу було відмовлено, в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.529 ЦК України, в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В силу ст. 548 ЦК України, в редакції 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п-9 чи ст.27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 534, 548, 549, 553 ЦК України, в редакції 1963 року, ст. ст. 16, 328, 392 ЦК України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та господарських будівель, розташованих в АДРЕСА_1 в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. При цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів » № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя : І. І. Маркович