Справа № 461/1303/19
Провадження № 2/461/580/19
УХВАЛА

23.07.2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Рибак Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коротуна О.М.,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

встановив:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

У ході підготовчого судового засідання представник відповідача заявив клопотання про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_2 , покликаючись на те, що предметом спору є стягнення середнього заробітку, а про наявність будь-яких пільг при подачі позову позивач не повідомив.

Вказує, що пільги щодо сплати судового збору, встановлені статтею 5 Закону України "Про судовий збір", згідно якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі на позивача не поширюються, оскільки останній просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначає, що відповідно до правового висновку ВП Верховного Суду у справі №910/4518/16 (постанова від 30.01.2019 року), стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Дослідивши подане клопотання суд приходить до переконання, що висновки ВП Верховного Суду у справі №910/4518/16 (постанова від 30.01.2019 року) не підлягають застосуванню у даній справі, а правовідносини не є тотожними, з огляду на наступне.

Згідно ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно статті 5 Закону України "Про судовий збір", пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2018 року задоволено позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі. Вирішено поновити ОСОБА_2 на посаді директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимущеного прогулу. В частині поновлення позивача на роботі допущено негайне виконання рішення суду.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.01.2019 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2018 року залишено без змін.

Таким чином, враховуючи наявні судові рішення, трудові відносини між позивачем та відповідачем не припинено.

При цьому, даний спір не стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який не входить до структури заробітної плати.

Так, згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною другою статті 233 КЗпП України, передбачено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Таке поняття заробітної плати, передбачене і у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці.

Наведене узгоджується з правовим висновком Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.07.2018 року у справі № 552/3404/17.

Враховуючи наведене, суд вважає, що на позивача поширюються пільги щодо сплати судового збору, встановлені статтею 5 Закону України "Про судовий збір", відтак відсутні підстави для залишення без руху позовної заяви ОСОБА_2 , а тому клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.187 ЦПК України,суд -

постановив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.