Єдиний унікальний номер судової справи № 471/724/17-ц
Провадження № 22-ц/812/510/19
Постанова

іменем України

19 квітня 2019 року м. Миколаїв Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Догарєвою І.О., в приміщені цього ж суду того ж дня о 10 год. 40 хв., повний текст рішення суду складено 09 січня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

встановила:

03 жовтня 2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Братської районної державної адміністрації Миколаївської області про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14, номер запису про право власності 14137671.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням загальних зборів колгоспу «Іскра» с. Ганнівка Братського району Миколаївської області від 20 червня 1999 року, протокол № 1, було затверджено рішення правління колгоспу від 18 червня 1989 року, протокол №6, яким задоволено клопотання ОСОБА_3 щодо надання їй житла.

Згідно вказаного рішення позивачу був наданий у власність житловий будинок АДРЕСА_1

На даний час позивач вирішила оформити право власності на цей житловий будинок з метою відчуження, однак не змогла цього зробити, оскільки право на будинок зареєстровано державним реєстратором Братської райдержадміністрації Миколаївської області Червонищенко О.І. за ОСОБА_5

Вважає, що право власності за ОСОБА_5 зареєстроване безпідставно, оскільки під час реєстрації підставою виникнення права власності зазначено ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», виписка з погосподарської книги, що видана 28 березня 2016 року Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області. Проте, крім виписки з погосподарської книги, необхідною умовою державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок, побудований до 05 серпня 1992 року, є документ підтверджуючий речове право на земельну ділянку.

В даному випадку документ, підтверджуючий речове право на земельну ділянку наданий не був, а отже, реєстрація права власності на житловий будинок була проведена з порушенням та підлягає скасуванню.

-2-

03 листопада 2017 року представник позивача ОСОБА_4, збільшивши позовні вимоги, додатково просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений між колгоспом «Іскра» Братського району та ОСОБА_3, на суму 2750 рублів та зареєстрований Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області 28 травня 1992 року за №91.

Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що нею 25 жовтня 2017 року отримано дублікат зазначеного договору. В зв'язку з тим, що даний договір не посвідчено нотаріально, він не є чинним хоча його зареєстровано у відповідній сільській раді як того вимагало чинне на той час законодавство. Посвідчити договір в нотаріальній конторі на сьогодні позивач не має можливості, оскільки колгосп «Іскра» вже не існує і не має правонаступників. Посилаючись на положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та, те, що всі умови договору було виконано сторонами в повному обсязі, його було зареєстровано в сільській раді, є підстави для визнання даного договору дійсним.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача Ганнівську сільську раду Братського району Миколаївської області.

Заперечуючи проти позову відповідач Братська районна державна адміністрація Миколаївської області посилалась на те, що не є належним відповідачем у справі.

Представник відповідача Ганнівської сільради Ботнар І.М., заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилалась на те, що реєстрація права на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 є такою, що відповідає вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 заперечуючи проти задоволення позову, посилались на безпідставність позовних вимог ОСОБА_3

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення договору існували об'єктивні перешкоди для нотаріального посвідчення спірного договору, а не ухилення продавця від такого посвідчення, що виключає можливість визнання його дійсним на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, зокрема на момент укладення договору колгосп «Іскра» належним чином не міг підтвердити право власності на відчужуваний житловий будинок та жодним повноважним органом колгоспу рішення про відчуження житлового будинку ОСОБА_10 не приймалось. До того ж, земельна ділянка при житловому будинку позивачу в користування не надавалась.

Оскільки позивач в установленому порядку не набула прав на житловий будинок, то суд, не встановивши, як на його думку, суттєвих порушень, дійшов висновку, що відсутні підстави для захисту її прав шляхом скасування запису про реєстрацію права власності на житловий будинок за відповідачем ОСОБА_5

У лютому 2019 року представник позивач ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в порушення статті 263 ЦПК України не врахував ряд обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору по суті щодо користування ОСОБА_5 земельною ділянкою, зокрема зазначивши рішення Ганнівської сільської ради від 07 липня 2016 року, яке не існувало на день реєстрації за нею права власності (04 квітня 2016 року).

-3-

Крім того, суд невірно трактував вимоги п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності та вийшов за межі позовних вимог з'ясовуючи чинність договору купівлі-продажу житлового будинку між колгоспом «Іскра» та ОСОБА_11

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5, посилаючись на повне та об'єктивне дослідження судом першої інстанції всіх обставин справи, просила рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.

За змістом статей 153, 225 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Правило частини другої статті 47 ЦК УРСР 1963 року про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанцій установлено та таке підтверджується матеріалами справи, що рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Іскра» від 04 грудня 1995 року, протокол № 2, с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, колгосп «Іскра» реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Іскра».

Рішенням загальних зборів членів КСП «Іскра» від 29 січня 2000 року КСП «Іскра» реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Відродження».

-4-

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01 серпня 2006 року державна реєстрація юридичної особи СТОВ «Відродження» припинено, за судовим рішенням, правонаступники відсутні (а.с.136-138 т.1).

18 червня 1989 року на засіданні правління колгоспу «Іскра» розглядалась заява ОСОБА_3 щодо надання їй житла та правлінням вирішено рекомендувати задовольнити прохання. Рішенням загальних зборів членів колгоспу від 20 січня 1999 року, протокол 1, рішення, прийняті правлінням колгоспом, затверджені. Інші відомості щодо надання житла ОСОБА_3, у т.ч. про назву населеного пункту, вулиці та номера будинку в документах за 1989-1995 роки відсутні (а.с.4 т. 1).

З договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 травня 1992 року слідує, що колгосп «Іскра» (від колгоспу «Іскра» діяв завгосп ОСОБА_12.) продав та ОСОБА_3 купила жилий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_3 розташований на присадибній ділянці землі присадибних земель Ганніськогої сільської ради. За змістом цього договору житловий будинок належав продавцю колгоспу «Іскра» Братського району Миколаївської області на підставі обліку житлового фонду колгоспу та записів в погосподарській книзі села Єлизаветівка, що підтверджується довідкою виконкому Ганнівської сільської ради від 19 травня 1992 року. Продаж будинку вчинено за 2750,00 руб., які покупець сплатила продавцю при підписанні договору. Інвентаризаційна вартість житлового будинку складає 5000,00 руб. Договір посвідчений головою Ганнівської сільської ради ОСОБА_13 та зареєстрований в книзі Документи нотаріальних дій (договори, заповіти, довіреності) Ганніської сільської Ради народних депутатів з 17 лютого 1992 року по 18 грудня 1992 року за № 91. До договору було додано довідку правління колгоспу про сплату його вартості за продаж (а.с.161-165, т.1). Між тим, довідка виконкому Ганнівської сільської ради від 19 травня 1992 року в книзі відсутня.

Згідно ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25 грудня 1974 року №3377-VІІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, належало право посвідчувати угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних житлових будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. Статтею 2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженою Наказом Міністра юстиції УРСР № 1/5 від 19 січня 1976 року передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

З інформації Державного архіву Миколаївської області № 468 від 20 листопада 2018 року слідує, що у протоколах і рішеннях сесій та рішеннях виконавчого комітету Ганнівської сільської Ради народних депутатів Братського району Миколаївської області за 1984-1993 роки відомостей про покладення на сільського голову ОСОБА_13 виконання обов'язків по вчиненню ним нотаріальних дій немає.

Сторони зазначені обставини визнали та не оспорювали.

Обґрунтовуючи підставність позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним позивач посилалась на те, що всі умови договору було виконано сторонами в повному обсязі, його було зареєстровано в сільській раді, а посвідчити договір в нотаріальній конторі на сьогодні позивач не має можливості, оскільки колгоспу «Іскра» вже не існує і не має правонаступників.

-5-

Такі вимоги ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки відповідно до наведених положень закону суд вправі лише за вимогою сторони, яка виконала цю угоду та при доведеності ухилення другої сторони від нотаріального оформлення договору, вирішувати питання про визнання такої угоди дійсною.

Суд вірно виходив з того, що обставин щодо ухилення колгоспу «Іскра» від нотаріального посвідчення договору з ОСОБА_3 судом не встановлено, що не заперечувалось і самим позивачем.

Сама по собі відсутність правонаступників продавця не свідчить про ухилення від нотаріального посвідчення договору продавця колгоспу «Іскра» на момент його укладення.

Судом також установлено, що за даними книг погосподарського обліку села Єлизаветівка, наданими Ганнівською сільською радою за адресою АДРЕСА_3 (а.с.5, а.с.186 т.1), в період з 1980 по 1988 рік головою цього домогосподарства була ОСОБА_11

ОСОБА_3 була головою домогосподарства та проживала у спірному будинку з 1989 по 1990 та з 1991 по 1995 роки, а з 1996 по 2000 та з 2001-2004 роки у будинку проживав ОСОБА_14, в подальшому з 2004 року в даному житловому будинку проживали інші сторонні особи. З 2011 по 2015 рік в будинку проживав ОСОБА_15, а з 2016 року по теперішній час - відповідач ОСОБА_5

З дослідженої книги Виконкому Ганнівської сільської ради народних депутатів с. Ганнівка Братського району Миколаївської області Документи нотаріальних дій (договори, заповіти, довіреності) № 57 за період з 05 лютого 1990 року по 14 грудня 1990 року (а.с.156-161 т. 1) судом встановлено, наявність екземпляру договору купівлі - продажу від 18 липня 1990 року (а.с.157-161 т.1), за яким ОСОБА_11 продала, а колгосп «Іскра» Братського району купив належний продавцю ОСОБА_11 на праві приватної власності будинок в селі Єлизаветівка Братського району Миколаївської області, розташований на присадибній ділянці розміром 1800 кв.м. В договорі зазначено, що на зазначеній присадибній ділянці розміщений будинок, критий шифером загальною житловою площею 72 кв.м. з надвірними побудовами. Житловий будинок належить продавцю на підставі запису в погосподарській книзі с. Єлизаветівка за №217, що підтверджується довідкою виконкому сільської ради від 18 липня 1990 року (довідка в книзі відсутня). До договору приєднана Виписка з рішення правління колгоспу «Іскра» від 07 червня 1990 року про купівлю житлового будинку у ОСОБА_11 для спеціалістів господарства.

Зазначений договір купівлі-продажу містить напис про посвідчення договору головою виконкому Ганнівської сільської ради ОСОБА_13, проте не містить його підпису та не містить підпису продавця, а також даних номеру про реєстрацію в реєстрі.

Отже, з огляду на зміст виписки з рішення правління колгоспу «Іскра» та дослідженого договору купівлі-продажу від 18 липня 1990 року, суд обґрунтовано вважав, що колгосп «Іскра» бажав та вирішив придбати житловий будинок у ОСОБА_11, проте цього не відбулося. При цьому суд першої інстанції досліджуючи документи щодо права власності колгоспу «Іскра» на спірний житловий будинок з урахуванням права сторони угоди на продаж майна не вийшов за межі підстав позову.

Відповідно до частини другої та сьомої статті 35 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» від 25 грудня 1974 року угоди про відчуження або заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється.

-6-

Угода про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільській місцевості, посвідчується лише за умови, що набувачу в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком випадків продажу будинків на знос чи перенесення.

Як встановлено до договору купівлі - продажу від 28 травня 1992 року не була приєднана довідка виконкому Ганнівської сільської ради від 19 травня 1992 року, що як зазначено в договорі, підтверджувала право власності продавця колгоспу «Іскра» на жилий будинок на підставі обліку житлового фонду колгоспу та записів в погосподарській книзі села Єлизаветівка. До того ж, до договору не приєднані документи, які б підтверджували повноваження завгоспу ОСОБА_12 на оформлення та підписання договору. З дослідженої інформації, наданої Ганнівською сільською радою, досліджених погосподарських книг, відомості про право власності на спірне житло за колгоспом «Іскра» не містять.

Більш того, за даними архівного сектору Братської районної державної адміністрації Миколаївської області вих.№А-71/05-06 від 19 жовтня 2018 року, в документах колгоспу «Іскра», с. Ганнівка Братського району Миколаївської області за 1991-1993 року відомості щодо власності на житлові будинки, в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_4 не значиться, а документи, що містять відомості щодо належності майна, у тому числі на житловий будинок АДРЕСА_4 або про купівлі-продаж майна (житлових будинків) колгоспом «Іскра» до архівного сектору на зберігання не надходили. За інформацією архівного сектору Братської районної державної адміністрації Миколаївської області вих.№72/05-06 від 29.10.2018 року, судом установлено, що в документах колгоспу «Іскра» за період з січня 1989 року по травень 1992 року відомості щодо продажу колгоспом «Іскра» житлового будинку по АДРЕСА_4 Ганнівської сільської ради не значиться.

За таких обставин, проаналізувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 28 травня 1992 року, продавець колгосп «Іскра» належним чином не міг підтвердити право власності на відчужуваний житловий будинок та жодним повноважним органом колгоспу рішення щодо відчуження житлового будинку ОСОБА_3 не приймалось. Рішенням правління колгоспу «Іскра» від 18 червня 1989 року, протокол № 6, було лише рекомендовано задовольнити заяву ОСОБА_3 щодо надання їй житла та про відчуження їй житлового будинку не йшлося.

Судом першої інстанції вірно констатовано те, що позивачем не надано доказів (на час виникнення спірних правовідносин) надання їй в установленому порядку в користування земельної ділянки при будинку.

Аналізуючи викладені обставини, колегія суддів вважає правильним та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу наявними були обставини, що об'єктивно перешкоджали для його нотаріального посвідчення, а не мало місце ухилення продавця від такого посвідчення, що виключає можливість визнання зазначеного договору дійсним на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року. У зв'язку з тим, обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про скасування запису про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_5, позивач посилалась на факт належності їй житлового будинку на праві власності на підставі рішення загальних зборів «Іскра» від 20 січня 1999 року, протокол 1, яким було затверджено рішення правління колгоспу від 18 червня 1989 року, протокол № 6, яким задоволено її клопотання щодо надання житла.

-7-

Крім того, як на підставу набуття права власності на житловий будинок АДРЕСА_6 позивач посилалась на договір купівлі - продажу укладений між нею та колгоспом «Іскра», що був зареєстрований Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області від 28 травня 1992 року за № 91, який просила визнати дійсним.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач зазначала, що факт реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 перешкоджає реалізації її прав як власника будинку, зокрема, вона не може зареєструвати своє право власності та розпорядитись належним їй майном.

Вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції звернув увагу на те, що до державного реєстратора з метою реєстрації речових прав на нерухоме майно позивач через свого представника звернулась тільки 28 листопада 2018 року, коли справа у суді перебувала вже майже рік, та отримала рішення про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок №44437676 від 05 грудні 2018 року. Проте, посилання суду на цю обставину саме по собі не було підставою відмови у задоволенні вимог позивача. Тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано надав цим обставинам перевагу.

Судом установлено, що в інформаційній довідці з №58648586 від 06 травня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що житловий будинок загальною площею 46,5 кв.м та житловою площею 29,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_7 належить на праві приватної власності ОСОБА_5, номер запису про право власності 14137671, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29225273 від 13 квітня 2016 року реєстратор - Червонищенко О.І., Братська районна державна адміністрація Миколаївської області.

Підстава виникнення права власності - Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»; виписка з погосподарської книги, серія та номер: 364, виданий 28 березня 2016 року, видавник Ганнівська сільрада (а.с.8 т.1).

Право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_5 із приміткою «з відкриттям розділу», що свідчить про те, що відомості про право власності на даний об'єкт нерухомості зареєстровано вперше.

За даними КП «Вознесенське МБТІ» від 20 жовтня 2016 року станом на 31 грудня 2012 року за адресою: АДРЕСА_8 право приватної власності на житловий будинок не зареєстровано. Інвентаризація на житловий будинок проведена 03 грудня 1990 року к-з «Іскра» (а.с.6 т.1).

-8-

Із дослідженої судом реєстраційної справи №14 на житловий будинок встановлено, що ОСОБА_5 звернулась з заявою про державну реєстрацію права власності, заява зареєстрована 04 квітня 2016 року за №16352864. Разом із заявою було подано технічний паспорт на будинок, виписка з погосподарської книги, копії яких приєднані до реєстраційної справи та довідка КП «Вознесенське МБТІ».

З виписки №364 від 28 березня 2016 року з погосподарської книги №4 на 2011- 2015 роки Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області слідує, що головою домогосподарства за вищевказаною адресою з реєстрацією місця проживання на території ради є ОСОБА_5 Земля в особистому користуванні об'єкта на 01 січня - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,22 га. Для ведення товарного виробництва земельних часток (паїв) - 9,05 га. Згідно довідки КП «Вознесенське ММБТІ» від 30 березня 2016 року право власності за ОСОБА_5 станом на 31 грудня 2012 року на спірний житловий будинок не зареєстроване.

Крім того, судом установлено, що після реєстрації речових прав на нерухоме майно рішенням Ганнівської сільської ради №4 від 07 липня 2016 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. по АДРЕСА_9 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року були визначені ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній на час вчинення реєстраційних дій, положеннями якої передбачалось, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов'язковим.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються:

-9-

1)документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Аналізуючи вказані положення закону та порядку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що документом, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна для проведення державної реєстрації могли бути відомості з погосподарської книги про надання земельної ділянки в користування, що надані ОСОБА_5 для реєстрації. А тому вірно вважав, що в цій частині порушення положень ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, не встановлено.

До того ж, як встановлено рішенням правління колгоспу «Іскра» від 18 червня 1989 року, протокол №6, було рекомендовано задовольнити заяву ОСОБА_3 щодо надання їй житла. Це рішення правління колгоспу «Іскра» не містить даних про відчуження спірного житлового будинку позивачці. Крім того, судом не встановлено підстав визнання договору купівлі - продажу дійсним від 28 травня 1992 року за № 91 згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року.

Отже, відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції встановивши те, що позивач із зазначених в позові підстав в установленому порядку не набула прав на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7, зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для захисту прав позивача шляхом скасування запису про реєстрацію права власності на цей житловий будинок за відповідачем ОСОБА_5

Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні спору правильно застосовані норми ст.ст. 47, 227 ЦК Української РСР, ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача не підлягають відшкодуванню понесені останнім судові витрати.

-10-

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.